Дата документу 25.02.2020 Справа № 2-1384/2010

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 2-1384/2010                                                   Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження №22ц/807/744/20                             Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 лютого 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.
суддів:         Крилової О.В.
Кухаря С.В.
при секретарі: Бабенко Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Ольги Володимирівни та зобов`язання вчинення певних дій, стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:        

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. та зобов`язання вчинення певних дій, стягувач: ОСОБА_2 .
В обґрунтування свої скарги зазначав, що в провадженні заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. знаходиться виконавчий лист № 2-1384 від 22 січня 2010 року, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 червня 2009 року.
17 вересня 2019 року заступником начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. винесено постанови: - про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 72878,73 грн.; - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Зазначені постанови ОСОБА_1 вважає незаконними, а накладення штрафу в розмірі 72878,73 грн. безпідставним, оскільки виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, чого зроблено не було. Тобто, походження заборгованості зі сплати аліментів за період з 06 липня 2009 року по 01 вересня 2019 року в розмірі 145757,46 грн. жодним доказом не підкріплено. Відповідно, заступником начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. незаконно визначено розмір штрафу, не зазначено у яких відсотках від боргу він обрахований. Наведене, на думку скаржника, є безумовною підставою для скасування вищевказаної постанови та інших постанов. 
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними та скасувати постанови заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. від 17 вересня 2019 року: про накладення арешту на боржника ОСОБА_1 , в розмірі 72878,73 грн.; про встановлення тимчасового обмеження у праві полюванні; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року скаргу залишено без задоволення. 
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови про накладення арешту на боржника ОСОБА_1 в розмірі 72878,73 грн. суд послався на відсутність в матеріалах справи зазначеної постанови. Втім, з урахуванням того, що у скарзі ОСОБА_1 посилається на незгоду з розміром штрафу, накладеного постановою заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. від 17 вересня 2019 року, судом першої інстанції досліджено доводи скаржника, та відмовлено у задоволенні скарги у зв`язку з безпідставністю. Відмова у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; - про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17 вересня 2019 року, мотивована тим, що судом не встановлено підстав та доказів вважати неправомірними дії державного виконавця Маневицького РВ ДВС у Волинській області Наумчук О.В. щодо винесення вищезазначених постанов в рамках виконавчого провадження №16922830 з виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22 січня 2010 року Енергодарським міським судом Запорізької області, а стороною заявника не доведено суду допущення порушень державним виконавцем Маневицького РВ ДВС у Волинській області Наумчук О.В. прав чи свобод ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, просить скасувати ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року, і ухвалити нову, якою його скаргу задовольнити, та визнати неправомірними дії заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. щодо: винесення постанови ВП № 16922830 від 17 вересня 2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 72878,73 грн.; винесення постанови ВП № 16922830 від 17 вересня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві полюванні; винесення постанови ВП № 16922830 від 17 вересня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; винесення постанови ВП № 16922830 від 17 вересня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; винесення постанови ВП № 16922830 від 17 вересня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, та зобов`язати заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. скасувати зазначені постанови.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова про накладення штрафу є необґрунтованою, оскільки державним виконавцем не було надано суду доказів заборгованості за своїм сукупним розміром, що перевищує три роки. Окрім того, скаржник зазначає, що заборгованість по аліментам виникла поступово за період, що передував ухваленню змін до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідальність за ч. 14 ст. 71 цього Закону запроваджено Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» який набув чинності 28 серпня 2018 року. Проте, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може нести відповідальність за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Таким чином, з часу дії закону та часу винесення постанови пройшло понад 1 рік, а заборгованість державним виконавцем прорахована за три роки, за термін часу коли дія закону не розповсюджувалась. З огляду на що, ОСОБА_1 вважає, що період виникнення заборгованості по аліментним зобов`язанням до 28 серпня 2018 року, не може бути прийнятий до уваги при розрахунку заборгованості для застосування трирічного терміну для цілей винесення постанови про накладення штрафу, а, отже, дії державного виконавця щодо прийняття такої постанови є неправомірними. Посилання суду першої інстанції на відсутність в матеріалах справи оскаржуваної постанови про накладення штрафу, ОСОБА_1 вважає необґрунтованими, оскільки при прийняття скарги з додатками через канцелярію суду жодних актів з приводу відсутності перерахованих в додатку документів не складалося. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 лютого 2020 року (а.с. 88), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітків щомісячно, до повноліття дитини, але не менш, ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 липня 2009 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітків щомісячно, до досягнення неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи стягнення з 06 липня 2009 року (а.с. 5). Рішення набрало законної сили 20 жовтня 2009 року. 
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі вищезазначеного рішення Енергодарським міським судом Запорізької області було видано виконавчий лист 2-1384/2009 та 27 січня 2010 року ВДВС Енергодарського МУЮ відкрито виконавче провадження №16922830 з примусового виконання виконавчого листа.
02 лютого 2017 року зазначене виконавче провадження №16922830 було прийнято до провадження Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
17 вересня 2019 року заступником начальника відділу Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1384 винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 у розмірі 72878,73 грн. (а.с. 6). 
Зі змісту зазначеної постанови державного виконавця вбачається, що підставою для накладення штрафу на боржника є наявна у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку за період з 06 липня 2009 року по 01 вересня 2019 року становить 145757,46 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки. 
Також, постановами заступника начальника відділу Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. від 17 вересня 2019 року, відносно заявника ОСОБА_1 встановлені тимчасові обмеження у праві полювання; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами, до погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 7-10).
Зі змісту оскаржуваних постанов державного виконавця встановлено, що підставою для застосування таких обмежень до боржника є наявна у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку за період з 06 липня 2009 року по 01 вересня 2019 року становить 145757,46 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Так, зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що заявник вважає дії державного виконавця в частині винесення постанов щодо встановлення тимчасових обмежень та накладення штрафу незаконними та необґрунтованими.
Як зазначає заявник, державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» розрахунок заборгованості зі сплати аліментів йому не направляв, а отже заборгованість, зазначена у постановах не підтверджена жодним доказом.
Колегія суддів звертає увагу, що вказана сума заборгованості по аліментам заявником у скарзі не оспорюється, і суду не надано доказів, що розрахунок державного виконавця зі сплати аліментів є предметом розгляду будь-якої іншої справи. 
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно із пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. 
Відповідно до п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючій на час винесення постанови) За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
При цьому, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Тобто, для застосування обмежень, передбачених ч. 9, 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обчислюється заборгованість зі сплати аліментів за весь період часу з моменту пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання і до фактичного погашення заборгованості.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, заявником не оспорюється розмір заборгованості зі сплати аліментів, розрахований державним виконавцем. Скаржником також не надано доказів погашення заборгованості по аліментам на час розгляду його скарги, з огляду на що, суд дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець, встановивши наявність у боржника ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, вірно застосував положення ч. 9, 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», та виніс постанови відповідно до закону та в межах своїх повноважень, що відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК є підставою для відмови у задоволенні скарги.
Посилання ОСОБА_1 , що державним виконавцем незаконно визначено розмір штрафу, та не зазначено у яких відсотках він обрахований також не заслуговують на увагу, оскільки в оскаржуваній постанові зазначено, що державний виконавець керувався ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». Як вже зазначалося вище, у п. 3 ч. 14 ст. 71 Закону зазначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. 
З урахуванням розміру заборгованості 145757,46 грн., зазначеного у постанові, та не оскаржуваного боржником, сума накладеного штрафу 72878,73 грн. відповідає вищезазначеним вимогам Закону. 
Твердження скаржника в апеляційній скарзі на невідповідність висновку суду обставинам справи, щодо відсутності в матеріалах справи постанови про накладення штрафу також є неприйнятними, з огляду на наступне. 
В оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції посилається на відсутність в матеріалах справи постанови про накладення арешту, а не штрафу, як це помилково зазначає ОСОБА_1 . 
Так, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що у прохальній частині скарги ОСОБА_1 ставилось питання, зокрема, щодо скасування постанови заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. про накладення арешту на боржника в розмірі 72878,73 грн. Втім, з матеріалів справи не вбачається, що відповідна постанова виносилась державним виконавцем, про що й зазначено в оскаржуваній ухвалі. Втім, з урахуванням того, що зі змісту скарги ОСОБА_1 оскаржується постанова про накладення штрафу у такому ж розмірі, суд дослідив доводи заявника, з метою уникнення надмірного формалізму. 
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів за період до вступу в дію вказаного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», проте, у частині першій статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи є безпідставні з огляду на таке.
За загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам та означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Проте, винятки з цього правила рідкісні і допускаються: за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили; у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом`якшує кримінальну відповідальність.
Так зокрема, у частині четвертій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» про що зазначалось вище. 
Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду від 24 вересня 2018 року по справі № 154/655/18-ц, провадження № 61-39371 ск 18. 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій заступника начальника Маневицького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Наумчук О.В. та зобов`язання вчинення певних дій 
Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 05 березня 2020 року. 

Головуючий: 

Судді: