ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 389/3197/18
провадження № 22-ц/4809/452/20 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.
з участю секретаря: Демешко Л.В.

       Учасники справи:
       позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», інтереси якого представляє адвокат Авраменко Сергій Володимирович; 
       відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2019 року, у складі головуючого судді Українського В.В. у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділення частки у спільній сумісній власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Публічне Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділення частки у спільній сумісній власності подружжя.
Позивач просив:
виділити у власність ОСОБА_1 із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 3522281500:53:000:0015 за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 456756235222;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.
В обґрунтування позову позивач вказував, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 91 917 821,84 грн. та рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 9 626 230,50 грн. - 3 % річних та інфляційні втрати.
Вказані судові рішення набрали законної сили.  
Станом на день подачі позову заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк», в рамках відкритого виконавчого провадження від 30.11.2017 № 55279016, не погашена.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_2 має земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:53:000:0015, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що земельна ділянка кадастровий номер: 3522281500:53:000:0015 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно набуте за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що спірна земельна ділянка придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , а тому є її особистою власністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
       Зазначає, що суд невірно надав оцінку доказам у справі та дійшов неправильного висновку, що кошти, які використані на придбання земельної ділянки не є спільними коштами подружжя, а є особистими приватними коштами дружини. Суд не врахував, що спірна земельна ділянка була придбана в інтересах сім`ї. Земельна ділянка була набута в період шлюбу та за спільні сумісні кошти, тому відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя і 1/2 частина земельної ділянки за рішенням суду мала б відійти до ОСОБА_1 . 
       Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Квашук О.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
       Вказує, що спірна земельна ділянка придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , про що зазначено у договорі купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Зазначення у заяві ОСОБА_1 нотаріусу, що укладення договору купівлі-продажу здійснюється його дружиною в інтересах сім`ї, не спростовує факту належності земельної ділянки ОСОБА_2 на праві приватної власності. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної власності подружжя. Відповідачі визначили за взаємною згодою, яке майно належить їм на праві спільної сумісної власності та уклали перед розірванням шлюбу договір про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя і цей договір є чинним. За умовами договору єдиним майном, яке набуте подружжям, є квартира у м. Києві.
       У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. Зазначає, що доводи позивача не підтверджені доказами. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Колісник О.В., який просив скаргу задовольнити, пояснення представників відповідачів ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення скарги без задоволення. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.
       Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 06 вересня 1996 року, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва    від 26 квітня 2016 у справі № 756/2995/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (том 1 а. с. 9-10).
       07 жовтня 2011 року з ПП «Спецзовнішкомплект» було укладено договір кредитної лінії № 5 згідно якого ПАТ «Державний ощадний банк України» надав позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної відповідальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 37 500 000,00 грн. 
       В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором в цей же день було укладено між Банком, ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 договір поруки № 1.
       05 вересня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та Приватним підприємством «Спецзовнішкомплект» було укладено договір кредитної лінії № 4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором № 1 від 22 жовтня 2013 року. 
       Відповідно до цих договорів Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000,00 грн., кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше   04 вересня 2014 року.
       З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ «Ощадбанк», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 05 вересня 2013 року було укладено договір поруки № 1, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.
       Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне підприємство «Спецзовнішкомплект» було задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 91 917 821,84 грн. 
       Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про стягнення з    ОСОБА_1   на користь АТ «Ощадбанк» 9 626 230,50 грн. - 3 % річних та інфляційні втрати, в решті рішення суду залишено без змін.
Вказані судові рішення набрали законної сили.
На день звернення із позовом рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року не виконано, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед банком у межах відкритого виконавчого провадження     від 30 листопада 2017 № 55279016 не погашена (том 1, а. с. 31,32-33).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка кадастровий номер 3522281500:53:000:0015 площею 1.2991 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації: 18 вересня 2014 року, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 866, виданий 18 вересня 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. (том1 а.с.8).
Згідно пункт 8 нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 864, чоловік покупця ОСОБА_2 - в заяві, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. за реєстровим номером 863 від 18 вересня 2014 року, повідомляє про те, що кошти які використані на придбання земельної ділянки не є спільними коштами подружжя, а є її особистими приватними (том1,а.с.159-160, 161).
Вказаний договір купівлі-продажу є чинним.
16 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, зареєстровано в реєстрі за № 278 (том 1, а.с.168).
Відповідно до пункту 3 вказаного договору, подружжям під час шлюбу, як спільна сумісна власність, набута квартира за АДРЕСА_2 , яка оформлена на ім?я ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 22 березня 2010 року за реєстровим № 580.
Згідно пункту п`ятого цього договору сторони визначили порядок поділу спільної сумісної власності: 1/2 частина квартири є особистою власністю ОСОБА_2 , 1/2 частина квартири - є особистою приватною власністю ОСОБА_1 ..
Згідно з частиною першою  статті 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.
Відповідно до статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому  статтею 366 цього Кодексу.
Статтею 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі  статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте.
Таким чином у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки, який є дійсним визначено, що спірна земельна ділянка була набута в період шлюбу, проте чоловік покупця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтвердив факт придбання вказаного нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 , чим визнав свою непричетність до набуття права власності.
Окрім цього, в подальшому відповідачі ОСОБА_1 при поділі майна подружжя, за взаємною згодою, не визнавали вказане майно спільним, оскільки не включили його у перелік майна подружжя, що підлягало поділу під час розірвання шлюбу. 
За таких обставин, сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об?єктів права спільної сумісної власності подружжя.        
Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову про виділення частки у спільній сумісній власності подружжя, оскільки спірна земельна ділянка придбана за особисті кошти ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, відсутні, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»- залишити без задоволення.
        Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2019 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       26.03.2020 - складено постанову. 

Головуючий суддя                                                                 О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                 О.А. Письменний

                                                                               О.І. Чельник