ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 295/2235/17
адміністративне провадження № К/9901/20751/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  295/2235/17
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б., Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та скасування постанови,
за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Мацький Є. М., Капустинський М. М., Шидловський  В.  Б.) від 14 червня 2017 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б., Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 16 березня 2017 року, просив:
- визнати неправомірною бездіяльність (дії) начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. в частині ненадання повної інформації в листі від 26 грудня 2016 року;
- зобов`язати начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. надати повну інформації на звернення;
- визнати неправомірними бездіяльність (дії) Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині винесення постанови про арешт рухомого майна від 22 грудня 2016 року;
- скасувати постанову державного виконавця Кравчука О. Є. від 22 грудня 2016 року про арешт рухомого майна, як неправомірну та безпідставну.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що 23 листопада 2016 року співробітниками Міністерства юстиції України та поліції Брусилівського відділення Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області в нього було незаконно вилучено автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 . З приводу неправомірних дій державного виконавця Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кравчука О. Є. звернувся зі скаргою до начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. У відповідь на скаргу отримав лист від 26 грудня 2016 року за підписом начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б., згідно якого йому роз`яснено, що автомобіль вилучено в межах виконавчого провадження, в якому ОСОБА_1 є боржником. Вважає неправомірними дії відповідача щодо надання неповної інформації на його скаргу, а також вважає, що постанова про накладення арешту на майно боржника від 22 грудня 2016 року є незаконною та підлягає скасуванню.
3. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2017 року закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови старшого державного виконавця Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кравчука  О. Є. від 22 грудня 2016 року про арешт майна боржника.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. та про зобов`язання вчинити дії.
4. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скасовано постанову Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. надати повну інформацію на звернення та ухвалено у цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.
У решті постанову Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2017 року залишено без змін.
5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 07 липня 2017 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2017 року залишити в силі.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
9. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10. 12 лютого 2018 року касаційні скарги Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі № 295/2235/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Шарапа В. М., Данилевич Н. А.).
11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 748/0/78-20 від 06 травня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 травня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
13. Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2020 року справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
14. Станом на 21 травня 2020 року заперечення та/або відзив на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України та/або Верховного Суду не надходили.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 жовтня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-5518/10 по цивільній справі за позовом ТОВ «Просто Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
16. У Брусилівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває на виконанні виконавчий лист № 2-5518, виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».
17. 30 травня 2011 року відділом державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
18. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ТОВ «Просто Фінанс» на ТОВ «Кредитні ініціативи».
19. 17 липня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.
20. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції 04 листопада 2016 року винесено постанову про розшук майна боржника, а саме - транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 .
21. 22 грудня 2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Брусилівського районного управління юстиції Кравчук О. Є. виніс постанову про арешт майна боржника.
22. ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якій просив повідомити, чи дійсно в.о. начальника Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кравчук О. Є. 23 листопада 2016 року брав участь в його пограбуванні; звернути увагу підлеглих на обставини, встановлені рішенням Брусилівського районного суду від 04 квітня 2013 року, які набрали законної сили та є обов`язковими для виконання; провести службове розслідування та сповістити про прийняте рішення щодо запобігання скоєння правопорушень підлеглими.
23. Листом від 26 грудня 2016 року за підписом начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П. Б. №  12377/36/3.3-11/2016 надано відповідь ОСОБА_1 про розгляд скарги та повідомлено про виконавчі дії, які вчинялись державним виконавцем Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кравчуком О. Є. під час здійснення виконавчого провадження № 57/2/13, номер за ЄДРВП 26826268. В листі зазначено, що викладені заявником в скарзі обставини не відповідають дійсності.
24. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
25. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у частині позовних вимог про скасування постанови відповідача про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, дійшли висновку, що вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки чинним законодавством визначено інший порядок такого оскарження.
26. Відмовляючи у задоволенні позовних щодо ненадання належної відповіді на скаргу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства та не порушено права позивача, як учасника правовідносин у сфері звернень громадян.
27. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанцій у цій частині та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, дійшов протилежних висновків. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що відповідачем не дотримано вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини та не виконано вимоги щодо надання повної інформації на звернення позивача.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
28. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі щодо задоволених позовних вимог.
29. Доводи скаржника зводяться до того, що апеляційним судом помилково не взято до уваги те, що відповідь на скаргу позивача була надана відповідно до вимог чинного законодавства.
30. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №  460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
32. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
33. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
35. Згідно ч. 1 ст. 5. Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
36. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
37. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
38. Згідно ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
39. Статтею 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Звернення може бути усним чи письмовим.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
40. Відповідно до ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
41. За приписами ст. 16 Закону № 393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.
42. Згідно ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
43. Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
44. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що під час розгляду скарги ОСОБА_1 відповідачами не було дотримано вищезазначені норми Закону України «Про звернення громадян».
45. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваного судового рішення, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційних скаргах не наведено.
46. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
47. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Ruiz Torija v.Spain серія A. 303-A; п. 29).
48. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог.
49. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
50. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
51. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі № 295/2235/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов