Ухвала
 
22 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/13147/16-ц
провадження № 61-38251св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2018 року у складі судді 
Татарінової О. А. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області 
від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Василишин Л. В., Фединяка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів банківських послуг.
 
Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та 
ОСОБА_1 укладений кредитний договір № IFIWGA0000000093 на видачу кредиту у доларах США із сплатою 15 % річних.
 
Позивач вважає, що умови кредитного договору є несправедливими. Зокрема, умови кредитного договору у частині надання кредиту у доларах США, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк покладає, як суб`єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на позичальника. Крім того, позивач вказала, що банком у порушення статті 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (постанова Національного банку України (далі - НБУ) від 10 травня 2007 року № 168), не надавалось позичальникам до моменту укладення договору письмової довідки для ознайомлення із необхідною, доступною, достовірною, повною та своєчасною інформацією про умови кредитування та іншу передбачену законом інформацію. Тому договір є укладеним з порушенням закону та не відповідає внутрішній волі позичальника, що дає підстави визнати його недійсним із моменту укладення.
 
Також кредитний договір підлягає визнанню недійсним через те, що містить положення про сплату щомісячної винагороди (комісії) за резервування, що є порушенням Законів України «Про Національний банк України», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» «Про банки та банківську діяльність» Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», Закону України «Про захист прав споживачів». 
 
Так встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 28 липня 2008 року № IFIWGA0000000093, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з моменту його укладення.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 05 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач ознайомлена із умовами кредитного договору та додатковою угодою до нього, які ОСОБА_1 погодила своїм підписом, та цим самим прийняла на себе відповідні зобов`язання щодо виконання його умов. Крім того, у банку наявна банківська ліцензія, яка дає право укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта. Також договором встановлена сплата винагороди за надання фінансового інструменту, страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, сплата страхових платежів у випадах та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту, винагорода за резервування ресурсів, тобто зазначені сплати та визначений перелік послуг не є прихованими, а тому обставини, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, не є тотожними. До того ж, позивач тривалий час виплачувала кредит, добровільно виконувалися умови кредитного договору, що свідчить про те, що вона їх визнавала; доказів, що спростовують зазначене, позивачем суду не надано.
 
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2018 року без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, яким встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору та графіку погашення кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація щодо умов кредитування.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 
2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії, проте банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися позивачу, а тому нарахування комісії за резервування, тобто за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок ОСОБА_1 , є незаконним. Крім того, суди не врахували правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду Олійник А. С. від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1123/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу 
№ 344/13147/16-ц (провадження № 61-38251св18) 16 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Ступак О. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів банківських послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2018 року призначити до судового розгляду на 03 червня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник