Постанова                               
Іменем України                     
 
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/858/18
провадження № 61-40525св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -  Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю.,  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,              
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Рівненська міська стоматологічна поліклініка,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Рівненської міської стоматологічної поліклініки про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2018 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поновити його на посаді лікаря стоматолога терапевтичного відділення № 1 Рівненської міської стоматологічної поліклініки та стягнути з відповідача на його   користь   середній   заробіток   за   час   вимушеного   прогулу,   починаючи
з 20 грудня 2017 року до 13 лютого 2018 року в розмірі 5 866,82 грн. 
 
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 2012 року він працював у Рівненській міській стоматологічній поліклініці, а з 01 липня 2014 року працював лікарем-стоматологом терапевтичного відділення № 1. 
 
19 грудня 2017 року головний лікар ОСОБА_2 звільнив його з роботи, мотивуючи звільнення необхідністю врегулювання потенційного конфлікту інтересів, передбаченого законом України «Про запобігання корупції» та припису Національного агентства з питань запобігання корупції. 
 
За змістом наказу № 336 його звільнено з роботи згідно з пунктом 4 статті            41 КЗпП України як захід врегулювання потенційного конфлікту інтересів. 
 
Вважає звільнення незаконним, оскільки він в безпосередньому підпорядкування головного лікаря поліклініки ОСОБА_2 , який є його дідом, не перебував.
 
Обмеження роботи близьких родичів, передбачених положеннями статті 27 Закону України «Про запобігання корупції» не поширюються на посадових осіб Рівненської міської стоматологічної поліклініки. 
 
Реальним приводом для його звільнення стали неодноразові скарги та всілякі повідомлення про конфлікт інтересів третьої особи. На звернення цього громадянина і видавалися приписи про усунення конфлікту інтересів головного лікаря поліклініки. Однак припис про конфлікт інтересів пов`язаний з порушенням обмежень встановлених статтею 27 Закону України «Про запобігання корупції» адресовано не головному лікарю ОСОБА_2 , тому головний лікар поліклініки не мав ніяких підстав жодним чином реагувати на цей припис. 
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рівненський міський суд Рівненської області рішенням від 13 лютого 2018 року позов задовольнив. Поновив ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога терапевтичного відділення № 1 Рівненської міської стоматологічної поліклініки. Стягнув з Рівненської міської стоматологічної поліклініки на користь                 ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи               з 20 грудня 2017 року до 13 лютого 2018 року, в розмірі 5 712,43 грн.  
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що вимоги статті 27 Закону України «Про запобігання корупції» не поширюється на посадових осіб юридичних осіб публічного права, якою відповідно до статті 81 ЦК України є Рівненська міська стоматологічна поліклініка, а тому звільнення позивача не відповідає вимогам чинного законодавства.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Апеляційний суд Рівненької області постановою від 13 червня 2018 року апеляційну скаргу Рівненської міської стоматологічної поліклініки задовольнив. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Рівненської міської стоматологічної поліклініки           2 040 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги. 
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що на посадових осіб публічного права, якою відповідно до статті 81 ЦК України є відповідач поширюються вимоги статті  27 Закону України  «Про запобігання корупції».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Рівненської області                           від 13 червня 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Суд апеляційної інстанції неправильно застосував Закон України «Про запобігання корупції».
Саме по собі обмеження спільної роботи близьких родичів не може поширюватися на головного лікаря Рівненської міської стоматологічної поліклініки.
Звільненню, як способу врегулювання потенційного конфлікту інтересів, передбаченого статтею 29 Закону України «Про запобігання корупції» підлягає особа, в якої виник потенційний конфлікт інтересів, однак у нього ніякого конфлікту інтересів немає, оскільки в його підпорядкуванні відсутні будь-які родичі, зокрема і ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції неправильно прийшов до висновку про розповсюдження припису Національного агентства з питань запобігання корупції на нього. Припис Національного агентства з питань запобігання корупції                    від 30 листопада 2017 року був адресований Рівненському міському голові та стосувався конфлікту інтересів головного лікаря ОСОБА_2 , а тому, він як звичайний лікар-стоматолог не міг його оскаржити.
Крім того, потенційного конфлікту інтересів і у головного лікаря ОСОБА_2 
 взагалі не було, оскільки він не перебував у його безпосередньому підпорядкуванні.
Викладені обставини свідчать, що його звільнено незаконно, оскільки жодна норма законодавства не обмежує його права на працю лікарем-стоматологом у Рівненській міській стоматологічній поліклініці.
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Рівненського міського суду Рівненської області.
03 вересня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
13 квітня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівник секретаріату Касаційного цивільного суду Капустинським В.               № 1023/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
13 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Бурлаков С. Ю., Коротенко Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з наказом начальника Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації від 23 липня 2012 року № 346-к ОСОБА_1 зараховано до Рівненської міської стоматологічної поліклініки на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Стоматологія».
Наказом виконуючого обов`язки головного лікаря Рівненської міської стоматологічної поліклініки від 01 липня 2014 року № 156 лікаря-інтерна ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-стоматолога в терапевтичне відділення № 1 з 01 липня 2014 року на 1,0 ставку, постійно.
19 грудня 2017 року лікаря-стоматолога терапевтичного відділення № 1 ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі пункту 4 статті 41 КЗпП України та припису Національного агентства з питань запобігання корупції, як захід врегулювання потенційного конфлікту інтересів.
ОСОБА_2 працює на посаді головного лікаря Рівненської міської стоматологічної поліклініки, яка є комунальною організацією, заснованою Рівненською міською радою (відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).
Згідно з посадовою інструкцією головного лікаря міської стоматологічної поліклініки, затвердженої наказом міського управління охорони здоров`я                 01 березня 2012 року - головний лікар поліклініки організовує та керує роботою структурних підрозділів та членів колективу через затверджену систему керівництва, а в разі необхідності - безпосередньо; рішення головного лікаря обов`язкове до виконання всіма підпорядкованими особами та членами трудового колективу.
Позивач у справі ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .
За вказаним фактом наявності потенційного конфлікту інтересів у головного лікаря Рівненської міської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2                               30 листопада 2017 року Національним агентством з питань запобігання корупції внесено Рівненському міському голові Хомку В. Є. припис про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону № 1361.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в 
порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга  не  підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту четвертого частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи.
 
Зміст   та   порядок   застосування   превентивних   антикорупційних   механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначається Законом України «Про запобігання корупції».
 
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, визначено, що пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням. Близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта.
 
Обмеження спільної роботи близьких осіб, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів врегульовано статтями 27, 28 Закону України «Про запобігання корупції».
 
Згідно з положеннями частини першої статті 27 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у підпунктах «а», «в»-«з» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, не можуть мати в прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими в зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.
 
Зокрема, відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим;
 
Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування належать: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.
 
Згідно зі статтею 81 ЦК України комунальні підприємства, установи та організації 
належать до юридичних осіб публічного права, а керівники таких підприємств, установ, організацій є посадовими особами юридичних осіб публічного права.
 
Судом встановлено, що головний лікар Рівненської міської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2 відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», в  чинній  на  час  виникнення 
 
спірних правовідносин редакції, є посадовою особою юридичної особи публічного права.
 
ОСОБА_1 відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», в чинній на час виникнення спірних правовідносин, є близькою особою                     ОСОБА_2 .
 
Встановлені судами обставини справи, з урахуванням норм матеріального права, що регулюють виниклі правовідносини, дає можливість дійти висновку про наявність законодавчого обмеження спільної роботи близьких осіб із посадовими особами юридичних осіб публічного права, які прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
  
Отже, встановивши, що ОСОБА_2 є посадовою особою юридичної особи публічного права, а його внук ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням повноважень  знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні свого діда ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення з посади ОСОБА_1 на  підставі пункту 4 статті 41 КЗпП України та відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Аргументи касаційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до хибного тлумачення норм права, а також необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом щодо наявності законних підстав для звільнення позивача, які, на його думку, встановлені судом неповно і неправильно, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги його висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
 
В. М. Коротун