Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/769/13-ц
провадження № 61-39285св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року у складі судді Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 20 вересня 2007 року № 11219655000 у розмірі 61 823,08 доларів США, що в еквіваленті 494 151 грн 88 коп.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року у складі судді Середи І. В. позов ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року).
 
Суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача повторно не з`явився в судове засідання, про яке був належним чином повідомлений, що підтверджується розписками та рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення.
 
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків (подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з доказами, які підтверджують поважність їх пропуску), але не більше тридцяти днів з дня отримання копії ухвали. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач отримав ухвалу суду першої інстанції 28 вересня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами цієї справи, апеляційну скаргу подав до суду 06 жовтня 2017 року. Таким чином, позивачем пропущений строк на апеляційне оскарження, оскільки останнім днем строку на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року для позивача є 03 жовтня 2017 року. Однак заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження позивач не подав, не зазначив таке прохання і в апеляційній скарзі.
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху позивачотримав 30 жовтня 2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак станом на 15 січня 2018 року недоліки, викладені в ухвалі суду апеляційної інстанції від 19 жовтня 2017 року, ним не усунуто, тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» направлено до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку 02 жовтня 2017 року, а останнім днем подання апеляційної скарги є 03 жовтня 2017 року, на підтвердження чого є фіскальний чек від 02 жовтня 2017 року щодо поштового відправлення № 6500136568021. Апеляційний суд отримав апеляційну скаргу позивача 06 жовтня 2017 року і направив її за належністю до суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд при вирішенні питання щодо дати подання апеляційної скарги безпідставно послався на дату реєстрації апеляційної скарги - на 06 жовтня 2017 року.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції була подана через чотири роки, така бездіяльність позивача свідчить про неналежну реалізацію його права на отримання в суді усної або письмової інформації про результат розгляду його справи. Крім того, суд апеляційної інстанції мав відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року поновлено ПАТ «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року і витребувано із Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу № 523/769/13-ц.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Черняк Ю. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України забезпечення апеляційного оскарження рішення суду - це одна з основних засад (принципів) цивільного судочинства. 
 
Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
 
Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.
 
Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. 
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу зі спливом строку на апеляційне оскарження і не виконало вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.
 
Проте з таким висновком апеляційного суду не можна погодитись виходячи з наступного.
 
Фундаментальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, принципи диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
 
Диспозитивність цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). 
 
Відповідно до частин першої і другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
 
Виходячи із усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента, є складовою частиною визначеного цією статтею права на справедливий суд (Рішення ЄСПЛ у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands) від 27 жовтня 1993 року, п. 33). 
 
Із матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» не було присутнє в судді першої інстанції під час постановлення ухвали, про оскаржуване рішення довідалося під час ознайомлення з матеріалами цієї цивільної справи 28 вересня 2017 року. А 02 жовтня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» була зареєстрована судом апеляційної інстанції 06 жовтня 2017 року за вхідним № 13-24282/17 (а. с. 104-105).
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не дослідив матеріали справи та не звернув уваги на те, що апеляційна скарга була подана до суду апеляційної інстанції 02 жовтня 2017 року, а останній строк подання апеляційної скарги, враховуючи вимоги статті 354 ЦПК України, є 03 жовтня 2017 року, проте суд помилково вважав датою подання апеляційної скарги день її реєстрації - 06 жовтня 2017 року.
 
Принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення ЄСПЛ у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (Рішення ЄСПЛ у  справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30). 
 
Таким чином, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд неправильно застосував положення статей 2, 358 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанцій.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                   Б. І. Гулько

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк