ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/237/20
Єдиний унікальний № 316/113/20 Головуючий в 1-й інстанції – Куценко М.О.
Категорія - ст. 172-6 ч.1 КУпАП                 Доповідач в 2-й інстанції – Білоконев В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
05 червня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю захисника Гребнєва І.І.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гребнєва А.А. на постанову судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 березня 2020 року  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Казахстана, громадянина України, місце роботи та посада: начальник відділу матеріально-технічного постачання та договірних відносин Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривен.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 420 грн. 40 коп.

Як вказано в постанові, відповідно до протоколу №9 від 09.01.2020 року, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання та договірних відносин Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області, будучі згідно з п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3, ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи про необхідність подання декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, подав дану декларацію несвоєчасно, а саме 07.03.2019 року, будучи звільненим 07.01.2019 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

 В апеляційній скарзі захисник Гребнєв І.І. вказує, що ухвалене судом рішення, є очевидно незаконним і необґрунтованим, оскільки судом винесено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Зауважує, що відсутня подія адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Суд незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки він не є суб`єктом, який підпадає під дію Закону України «Про запобігання корупції», а тому склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 1726 КУпАП - відсутній.
Відповідно до п.п. «а» п. 2 ст. 3 Закону України «Про Запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права.
Згідно з роз`яснень НАЗК з приводу п. п. «а» п. 2 ст. 3 Закону України «Про Запобігання корупції» під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника.
Судом внаслідок свого упередженого ставлення, однобічної оцінки доказів та необ`єктивності взагалі залишено поза увагою обставини, які очевидно вказують на відсутність складу адміністративного правопорушення.
По-перше, щодо суб`єктного складу. 
Віднесення особи до категорії «посадової особі: юридичної особи публічного права» можливе лише у разі наявності у такої особи адміністративно-господарських чи організаційно-розпорядчих функцій, що можливо встановити шляхом дослідження лише посадової інструкції відповідної особи.
В матеріалах справи відсутня посадова інструкція ОСОБА_1 та будь-який інший доказ за допомогою якого дійсно можна встановити наявність у ОСОБА_1 адміністративно-господарських чи організаційно-розпорядчих функцій. За відсутності належного доказу суд не може об`єктивно встановити, що ОСОБА_1 є суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Посилання суду на наказ Міністерства праці та соціальної політики України № 336 від 29.12.2004 «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальним для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, не є належним та допустимим доказом наявності у ОСОБА_1 адміністративно-господарських чи організаційно-розпорядчих функцій. 
Звертає увагу на те, що суд в цій частині взагалі не обґрунтував мотиви свого рішення,
а лише формально послався на весь наказ, а не на його відповідній розділ чи статтю.
Таким чином, суд за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів безпідставно встановив тон факт, що ОСОБА_1  є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
По-друге, щодо відсутності інших елементів складу правопорушення. 
Як вже зазначалось ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за Законом України «Про запобігання корупції», а тому відсутній склад злочину.
Однак, крім зазначеного вище в діях ОСОБА_1 відсутні й інші елементи адміністративного правопорушення, зокрема, об`єктивна та суб`єктивна сторона.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно з ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Як вбачається з матеріалів справи до протоколу не додано ані посадової інструкції, ані повідомлення про ознайомлення ОСОБА_1 із вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та необхідності йому подавати декларацію, ані будь-яких доказів з приводу обов`язку у ОСОБА_1 подавати відповідну декларацію.
ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності, а тому в нього в не було внутрішнього переконання з приводу обов`язку подавати декларацію після звільнення. Йому навіть не відомо було, що він зобов`язаний її подавати. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 повідомлений про необхідність подавати декларацію відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».
Відсутність умислу на порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо дотримання фінансового контролю, та не подання декларації протягом 20 днів з моменту звільнення, за умови того, що особа не повинна її взагалі подавати, свідчить про відсутність як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони правопорушення.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 подав декларацію у березні місяці за власним бажанням, оскільки він має намір подавати її кожного року не зважаючи на наявність чи відсутність такого обов`язку. Це є правом кожної людини, декларувати свої доходи та видатки.
Притягати особу до відповідальності за відсутності в неї обов`язку подавати декларацію взагалі та відсутності належних та допустимих доказів, є грубим порушенням ст. 62 Конституції України.
Таким чином, судом, внаслідок неповного, необ`єктивного та упередженого розгляду справи, за відсутності будь яких доказів відповідальності ОСОБА_1 вимогам п.п. «а» п.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та роз`ясненням НАЗК, безпідставно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Також вважає, що пропущений строк притягнення до адміністративної відповідальності.
Суд незаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки строк визначений ст. 38 КУпАП вже минув.
Так, згідно вимог ч. 3 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.
Суд, як і прокурор вважає днем виявлення правопорушення, день складання протоколу, тобто 09.01.2020 року.
Разом з тим, складання протоколу це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлений фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони встановлені законодавством у сфері боротьби з корупцією. Звертає увагу на те, що діючим законодавством чітко не визначено, який момент слід розуміти під виявленням правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що з липня 2019 року ДЗЕ НП України проводилась перевірка за фактом несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації. 04.07.2019 (вх. № 1363/01-13) до КП «ПКВ» ЕМР надійшов запит, ідентичний запиту від 12.12.2019 № 238ак/55/107/0-2019 який наявний в матеріалах справи (а.с. 13). У первісному запиті (від 04.07.2019) містилась вимога про надання аналогічних копій документів, як у запиті від 12.12.2019. 
Начальник відділу кадрів КП «ПКВ» ЕМР ОСОБА_2 B.C. в липні 2019 року направила копії наказів оперуповноваженому УЗЕ в Запорізькій області Чорному Ю.С., що підтверджується листом вих. № 85 від 26.02.2020 (копія наявна в матеріалах справи).
Також, це підтверджується тим, що особа яка засвідчувала копії документів, зокрема; накази про звільнення та прийняття на роботу, а саме: ОСОБА_3 (начальник відділу кадрів КП «ПКВ» ЕМР) була звільнена з посади ще в липні 2019 року, що підтверджується її декларацією та копією наказу про звільнення № 777-к від 31.07.2019 а тому вона не могла їх засвідчити у грудні 2019 року.
В подальшому оперуповноважений УЗЕ в Запорізькій області Чорний Ю.С. шляхом направлення повістки викликав на 05.08.2019 о 10:00 ОСОБА_1 для вручення йому даного протоколу (копія повістки міститься в матеріалах справи). Однак фактично протокол був складений лише 09.01.2020, тобто через пів року.
Матеріали справи не містять відомостей початку проведення перевірки ДЗЕ НГІ України стосовно дотримання ОСОБА_1 вимог Закону України "Про запобігання корупції".
При цьому встановлено, що ОСОБА_1 здійснив подачу декларації 07.03.2019. Тобто інформацією про правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , спеціально уповноважені органи у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про запобігання: корупції") володіли вже 08.03.2019, що в даному випадку є найбільш вірогідним днем виявлення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.
Водночас, навіть якщо в той час оперуповноваженому не було відомо всіх обставин, з долучених до протоколу доказів безумовно вбачається, що у серпні 2019 року УЗЕ в Запорізькій області ДЗЕ Національної поліції України надана оцінка зібраним доказам у їх сукупності щодо нібито вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП, тим самим встановлено фактичний день виявлення вищевказаного правопорушення, а саме не пізніше 05.08.2019.
Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який фіксує факт, час та місце вчинення правопорушення. Однак, не можна ототожнювати дату складання протоколу та дату виявлення правопорушення, оскільки виявлення і фіксування правопорушення є різними юридичними фактами. Підстави для складання протоколу були наявні раніше, коли були отримані необхідні матеріали від НАЗК (повідомлення) та після отримання копій наказів про призначення на посаду та звільнення.
Аналогічний висновок щодо суті поняття «день виявлення правопорушення» зроблено з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №166/46/17 від 14 серпня 2018 року.
Зволікання, як з проведенням ефективної перевірки так і зі складенням протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст. 38 КУпАП.
Таким чином, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.
Водночас, суд першої інстанції свідомо проігнорував правову позицію Верховного суду, докази наявні в матеріалах справи, аргументи захисту та штучно продовжив строки притягнення до відповідальності у справі та сприяв прокурору у незаконному та свавільному притягненні ОСОБА_1 до відповідальності.
Просить скасувати постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.03.2020 та закрити провадження у справі на підставі п. 1, 7 ч. 1. ст. 247 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні захисника Гребнєва І.І., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.
За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за правопорушення, пов`язане з корупцією, - умисне діяння у формі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Приписами ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання та договірних відносин Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області, будучі згідно з п. п. «а» п.2 ч.1 ст.3, ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи про необхідність подання декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, подав дану декларацію несвоєчасно, а саме 07.03.2019 року, будучи звільненим 07.01.2019 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідно до п. п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
У відповідності до абзацу 14 ч. 1 ст. 1 Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у п. 1, п. п. "а" і п. п. "в" п. 2, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Отже, начальник відділу матеріально-технічного постачання та договірних відносин Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області ОСОБА_1 є особою, на якого поширюється дія Закону "Про запобігання корупції" та має нести відповідальність за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією. 
З цих підстав, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, але подав дану декларацію несвоєчасно, а саме 07.03.2019 року, будучи звільненим 07.01.2019 року, і оскільки зазначених дій ОСОБА_1 у встановлений законом строк не виконав, у зв`язку з чим, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується наявними доказами у справі.
При розгляді справи в суді першої інстанції суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 у судовому засіданні на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від надання пояснень. 
Таким чином доводи захисника Гребнєва І.І. з приводу того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності, а тому в нього і не було внутрішнього переконання з приводу обов`язку подавати декларацію після звільнення, йому навіть не відомо було, що він зобов`язаний її подавати, є необґрунтованим та не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.
Так,  ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме: за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Приміткою до ст.172-6 КУпАП роз`яснено, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до Наказу № 182-к від 19.02.2018 року, ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання та договірних відносин Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області (а.с.15).
Відповідно до наказу МІНІСТЕРСТВА ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ N 336 від 29.12.2004 року «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, посада ОСОБА_1 – начальник відділу, відноситься до посад керівника з відповідними завданнями та обов`язками, тобто посада яка наділена організаційно-розпорядчими та функціями.
Тобто ОСОБА_1 на час роботи у КП «ПКВ» був посадовою особою юридичної особи публічного права та був наділений посадовими повноваженнями.
Відповідно до п.п. «а» п.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: посадові особи юридичних осіб публічного права.
Як було зазначено вище,  ОСОБА_1  з 20.02.2018 року до 08.01.2019 року перебував на посаді начальника відділу, тобто був посадовою особою Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» та мав організаційно-розпорядчі функції при виконанні покладених на нього завдань і обов`язків, а отже являвся посадовою особою юридичної особи публічного права.
Відповідно до ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Рішення НАЗК №3 від 11.08.2016 року та Наказ НАЗК від 12.12.2019N 168/19«Про затвердження змін до рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року N 3», містять роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю.
Так, відповідно до даних рішення та наказу НАЗК, декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня такого припинення (з врахуванням вимог ст. 8 КУпАП).
ОСОБА_1 звільнений із займаної посади 08.01.2019 року на підставі Наказу №10-к від 08.01.2019 року (а.с.16), днем припинення діяльності є 08.01.2019 рік.
Відповідно до роздруківки з Єдиного державного реєстру декларацій, ОСОБА_1 подав декларацію з порушенням встановленого строку, а саме 07.03.2019 року (а.с.18).

Щодо доводів апеляційної скарги про закінчення строку накладання адміністративного стягнення, апеляційний суд знаходить за необхідне зазначити наступне.
Доводи апелянта з приводу того, що суднезаконно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки строк визначений ст. 38 КУпАП вже минув є обґрунтованим та заслуговують на увагу.
Згідно з ч. 3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.
Як вбачається з постанови суд вважав днем виявлення правопорушення, день складання протоколу, тобто 09.01.2020 року.
Разом з тим, складання протоколу це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлений фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони встановлені законодавством у сфері боротьби з корупцією. Звертає увагу на те, що діючим законодавством чітко не визначено, який момент слід розуміти під виявленням правопорушення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що з липня 2019 року ДЗЕ НП України проводилась перевірка за фактом несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації. 04.07.2019 (вх. № 1363/01-13) до КП «ПКВ» ЕМР надійшов запит, ідентичний запиту від 12.12.2019 № 238ак/55/107/0-2019 який наявний в матеріалах справи (а.с. 13). У первісному запиті (від 04.07.2019) містилась вимога про надання аналогічних копій документів, як у запиті від 12.12.2019. 
Начальник відділу кадрів КП «ПКВ» ЕМР ОСОБА_2 B.C. в липні 2019 року направила копії наказів оперуповноваженому УЗЕ в Запорізькій області Чорному Ю.С., що підтверджується листом вих. № 85 від 26.02.2020 (копія наявна в матеріалах справи).
Отже, інформацією про правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 спеціально уповноважений орган у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про запобігання корупції") володів ще в липні 2019 року. 
У зв`язку з чим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення орган виявив вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.176-2 КУпАП ще щонайменше у липні 2019 року, оскільки станом на липень 2019 року ДЗЕ Національної поліції України мав достатні матеріали для складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.176-2 КУпАП. 
Електронні декларації про майновий стан ОСОБА_1 , які долучено до матеріалів провадження роздруковано з Єдиного державного реєстру декларацій 09.01.2020 року. 
Відповідно протокол про вчинення адміністративного правопорушення було складено лише 09.01.2020 року, а отримано судом 20.01.2020 року.
Таким чином, ще до початку розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, щодо ОСОБА_1 майже закінчились строки, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП.
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Даних обставин суд першої інстанції не врахував та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу захисника Гребнєва І.І. задовольнити частково.
       Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП скасувати.
Винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП і на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням, передбаченого ч. 3 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу  Справа № 316/113/20