П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/2992/19
Провадження № 22-ц/4815/528/20

Головуючий у Рівненському міському суді:
суддя Панас О.В.
Час, дата і місце постановлення ухвали суду
першої інстанції: о 16 год. 53 хв. 
18 лютого 2020 року в м. Рівне
Дату складання повного тексту не вказано 

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В., 
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ; 

представники учасників справи:
позивача – адвокат Герман Геннадій Юхимович;
відповідача – адвокат Поліщук Дмитро Володимирович;

за участі: представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Поліщука Дмитра Володимировича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2020 року за заявою представника ОСОБА_2 – адвоката Поліщука Дмитра Володимировича про відшкодування понесених судових витрат в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, 
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди. Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що 15 лютого 2016 року близько 08 год. відповідач, керуючи автомобілем "Хюндай Аксент", номерний знак: НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Осіпова то ОСОБА_3 в м. Рівне зіткнулась з автомобілем позивача "Сітроен", номерний знак: НОМЕР_2 , оскільки не надала переваги в русі останньому, чим заподіяла шкоди його здоров`ю та майну. 
З наведених спонукань просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 180 400 гривень. 
У поданому відзиві ОСОБА_2 , просила залучити Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі – ПАТ "СК "УСГ") як третю особу на стороні відповідача, витребувати докази та відмовити в задоволенні позову. Стверджувала, що автомобіль, яким вона керувала, - службовий, а тому шкода повинна відшкодовуватись в порядку ст. 1172 ЦК України роботодавцем – представництвом "Мілі Хелскере Лімітед" в Україні. Разом з тим, коли сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), цивільно-правова відповідальність автомобіля Хюндай Аксент", номерний знак: НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ "СК "УСГ" за полісом обов`язкового страхування АІ/7608657 від 12 березня 2015 року, ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, - 50 000 гривень, за договором страхування №280199-2700/15-874 від 01 квітня 2015 року ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, - 505 000 гривень. Тобто сума відшкодування заподіяної шкоди знаходиться в межах страхового ліміту, з огляду на що позовні вимоги до ОСОБА_2 суперечать ст. 1194 ЦК України. 
Крім того, у відзиві було зазначено орієнтовну суму судових витрат відповідача, які становлять 8 000 гривень та складаються із витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу, що після усунення умов, які були підставою залишення заяви без розгляду, він має право звернутись до суду повторно. 
Причиною постановлення судового рішення стало те, що у призначені на 13 травня, 22 серпня, 25 вересня, 04 листопада, 17 грудня 2019 року позивач не з`явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При цьому подавав заяву про перенесення судового засідання, яке призначалось лише на 13 травня 2019 року і про причини неявки до суду в інші дати не повідомляв, а з заявою про розгляд справи без його участі не звертався. 
20 грудня 2019 року ОСОБА_2 та представником – адвокатом Поліщуком Д.В. було подано клопотання, де вони просили стягнути в користь відповідача з позивача судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 гривень. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2020 року заявникам відмовлено у задоволенні клопотання про стягнення   понесених судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди. 
Ухвалюючи судове рішення, місцевий суд виходив із того, що відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, проте залишення позову без розгляду не вказує на його безпідставність чи необґрунтованість і належних та допустимих доказів необґрунтованості дій позивача не встановлено. 
На ухвалу суду представником позивача – адвокатом Поліщуком Д.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на незаконність і необґрунтованість судового рішення. 
На її обґрунтування зазначав, що зібрані в справі докази, аргументований відзив змусили позивача відступитися від своїх позовних вимог. При цьому витрати на правничу допомогу документально підтвердженні та доведені, а саме ордером про надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунком, квитанцією до прибуткового касового ордеру. Тобто матеріали справи містять належні та допустимі докази, які доводять співмірність понесених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги, а також є доведеними обставини, які засвідчували сам факт та обсяг надання такої допомоги. 
З цих міркувань просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким стягнути в користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 гривень. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача – адвокат Герман Г.Ю. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін. Зазначав, що заявником не наведено жодної з передбачених ст. 376 ЦПК України підстав скасування ухвали суду першої інстанції. Так, апеляційна скарга, окрім посилань на правові норми та наявні в матеріалах справи документи, не містить доводів щодо хибності дій суду. Також, на переконання представника позивача, додані до клопотання докази є недопустимими, адже подані з порушенням вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до п.3 ч.ч.1-3 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.
Частинами 4, 6 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст. 141 ЦПК України.
Правовою нормою, до якої відсилає попередня, передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зазначене вказує, що саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених відповідачем судових витрат останньому необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Такі ж самі роз`яснення містяться і в пункті 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 10.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості самого позову.
Між тим, у поданій заяві про стягнення судових витрат не наведено жодних обґрунтувань щодо зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами чи будь-яких неправомірних дій з боку позивача та судом попередньої інстанції такого не встановлено. 
Тому висновки міського суду про недоведеність необґрунтованості дій позивача, що унеможливлює відшкодування понесених відповідачем судових витрат відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ст. 12 ЦПК України ).
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 367-368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Поліщука Дмитра Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2020 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 19.05.2020

Головуючий:                         С.В. Хилевич 

Судді:                         С.В. Боймиструк

                                                                       Н.В. Бондаренко