КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                               __________________________________
Справа  №760/13781/16-ц
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/5539/2020  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:             
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 2 січня 2020 року (суддя Українець В.В.) за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу, 
 
встановила:
 
рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 4 жовтня 2019 року, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 826грн 80коп. судових витрат.
10 жовтня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва за заявою представника Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.
У березні 2019р.  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що постанова Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2018 року ним добровільно виконана, оскільки 24 грудня 2018 року та повторно 13 лютого 2019 року він  надіслав ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заяву про стягнення судових витрат в розмірі 826грн 80коп. з належних йому коштів у розмірі 4 453грн 27коп., які знаходяться на депозитному рахунку Вінницького регіонального управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», що свідчить про добровільне виконання ним судового рішення.
Заявник вважав, що відмова відповідача в отриманні суми судових витрат з його коштів, які зберігаються на депозитному рахунку підрозділу Вінницького регіонального 

управління Держмолодьжитла, не спростовує факт виконання ним рішення суду у повному обсязі.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 2 січня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із добровільним виконанням виконавчий лист № 760/13781/16-ц, виданий Солом`янським районним судом м. Києва 10 жовтня 2018 року для виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2018 року.
Боржник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки він вживав заходи для добровільного виконання судового рішення та звертався із заявами до стягувача про перерахування з його коштів, які зберігаються на депозитному рахунку Вінницького регіонального управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», яке є підрозділом стягувача, на рахунок стягувача.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.139 т.3), у судове засідання не з`явився, 31 березня 2020 року подав заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутність (с.с.131 т.3).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 9 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 4 жовтня 2019 року, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 826грн 80коп. судових витрат.
На виконання вказаного судового рішення 10 жовтня 2018 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 760/13781/16-ц (с.с.76-77 т.3).
Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій областіЗінакової С.В. від 24 січня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58171140.
24 грудня 2018 року ОСОБА_1 надіслав ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заяву про стягнення судових витрат в розмірі 826грн 80коп. з належних йому коштів в розмірі 4 453грн 27коп., які знаходяться на депозитному рахунку Вінницького регіонального управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (с.с.72 т.3).
13 лютого 2019 року  ОСОБА_1  повторно направив заяву про стягнення судових витрат на офіційну електронну пошту ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (с.с.73 т.3).
15 лютого 2019 року ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» повідомив ОСОБА_1 , що установа не наділена повноваженнями по виконанню судових рішень та стягненню коштів (с.с.74 т.3).
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для висновку, що боржником рішення суду виконане у добровільному порядку, а направлення заяви про стягнення грошових коштів з належних йому коштів, які зберігаються на рахунку іншої юридичної особи, не є належним виконанням рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі добровільного виконання боржником свого обов`язку до видачі виконавчого листа або до відкриття виконавчого провадження.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). 
Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для громадян і підлягають виконанню на всій територій України.
Належним виконанням судового рішення про стягнення з особи грошових коштів є внесення боржником на рахунок стягувача коштів, розмір яких визначений судом у рішенні.
Отже, добровільним виконанням судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 826грн 80коп. є внесення ОСОБА_1 на рахунок стягувача визначеної судом суми.
Направлення ОСОБА_1 до ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заяви про стягнення 826грн 80коп.  з належних йому коштів, які зберігаються на депозитному рахунку Вінницького регіонального управління Держмолодьжитла, не є належним виконанням судового рішення ОСОБА_1 у добровільному порядку.
Направивши заяву на адресу стягувача з пропозицією вчинити дії по стягненню грошових коштів з рахунку іншої юридичної особи, ОСОБА_1 фактично переклав на стягувача здійснення дій по примусовому виконанню судового рішення, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 вживав заходів для добровільного виконання судового рішення, є безпідставними, так як боржником не було вчинено жодних дій, спрямованих на перерахування ним грошових коштів на рахунок 
                                                                                  
стягувача.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» має право створювати регіональні управління, Вінницьке регіональне управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»є підзвітним та підпорядкованим стягувачу, а тому останній за його дорученням  може здійснити стягнення на погашення суми боргу з грошових коштів, які зберігаються на депозитному рахунку регіонального управління, колегія суддів вважає безпідставними, так як Вінницьке регіональне управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, веде бухгалтерський, оперативний та фінансовий облік результатів своєї діяльності та статистичну звітність відповідно до законодавства. 
Таким чином, ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Вінницьке регіональне управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» є різними юридичними особами і ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не має повноважень на перерахування коштів з рахунку іншої юридичної особи. 
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів
 
                                                     постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 2 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                        І.М. Рейнарт  

Судді                                                                           Г.М. Кирилюк

                                                                                              Т.А. Семенюк