ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 
 
31 березня 2020 року
м. Київ
справа № 342/789/17
провадження № 51-4760км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного  кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:                                                        
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017090150000174,за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стефанці Городенківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі — КК), 
 
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 9 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 . 

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 6 березня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст.186 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК. 
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 9 липня 2019 року вирок щодо  ОСОБА_6 залишив без зміни. 

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 2 серпня 2017 року близько 01:30, перебуваючи на території господарства, належного ОСОБА_7 , у м. Городенці Івано-Франківської області, проник всередину житлового будинку та умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення, користуючись тим, що потерпіла проживає одна, є особою похилого віку, з метою викрадення чужого майна застосував до ОСОБА_7 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме схопив її за одяг, штовхнув на ліжко, вимагаючи видати йому гроші, зламав  двері шафи та відкрито викрав вироби із золота й гроші в сумі 100 грн, після чого залишив місце події. У результаті злочинних дій  ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 27 964,88 грн. 
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог 
та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого  ОСОБА_6 через м`якість. 
 
На обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що апеляційний суд:
– на порушення вимог статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не дослідив та не спростував усіх доводів апеляційної скарги прокурора, а лише навів обставини, які пом`якшують покарання, і дані, які характеризують особу обвинуваченого;
-  не дав відповідної оцінки безпідставному застосуванню положень статей 69, 75 КК, не спростував доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначив, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання;
-  погодився із безпідставним урахуванням судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин – щирого каяття і активного сприяння розкриттю злочину, адже обвинувачений будь-яких даних органу досудового розслідування щодо невідомих обставин не надавав, а свою вину визнав під тиском безперечних доказів;
-  не врахував суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та фактичних обставин його вчинення, а також того, що обвинувачений заволодів майном потерпілої, яка є особою похилого віку, із застосуванням насильства. 
Позиції учасників судового провадження
На касаційну скаргу подано заперечення від засудженого  ОСОБА_6 . 
 
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу.
Мотиви Суду 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 та правильність кваліфікації  його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
 
Частиною 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.
 
Як убачається з вироку, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 : 
- визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину; 
- добровільно відшкодував завдану шкоду;
- має на утриманні дружину і двох неповнолітніх дітей, є єдиним опікуном своєї рідної сестри ОСОБА_8 , яка є особою з інвалідністю з дитинства;
- має постійне місце роботи, за час якої зарекомендував себе як врівноважений, відповідальний працівник, користується повагою в колективі, свої обов`язки виконує сумлінно, чітко дотримується положень посадових інструкцій, 
- за місцем реєстрації та постійного проживання характеризується позитивно; 
- на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався.
 
Зваживши саме на ці обставини, суд першої інстанції врахувавінформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень та відношення до вчиненого злочину, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого та не заперечувала навіть проти  укладення угоди про примирення, наявність зазначених обставин, що пом`якшують покарання,   які визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання, та виходячи з положень статей 50, 65 ККобґрунтовано призначив  ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 186 КК.
 
Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що, ураховуючи право судової дискреції, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначене ОСОБА_6  покарання із застосуванням ст. 69 КК за наявності навіть декількох з вищезазначених обставин відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. 
Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив в ухвалі про те, що прокурор, вказуючи в апеляційній скарзі на безпідставне застосування судом статей 69, 75 КК, у резолютивній частині скарги просив скасувати вирок і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без застосування ст.75 КК. У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку про те, що прокурор погодився з мотивами застосування судом першої інстанції ст. 69 КК і розміром призначеного покарання, та надалі розглядав доводи прокурора в частині неправильного застосування положень ст. 75 КК. 
 
За таких обставин доводи в касаційній скарзі прокурора щодо безпідставного врахування пом`якшуючих покарання обставин – щирого каяття і активного сприяння розкриттю злочину – та одночасного неврахування суспільної небезпеки кримінального правопорушення Суд, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, вважає непереконливими та такими, що в цілому не спростовують правильності висновків судів першої й апеляційної інстанцій в частині призначення обвинуваченому покарання, нижчого від найнижчої межі, із застосуванням положень ст. 69 КК. 
 
Водночас доводи прокурора щодо безпідставного звільнення  ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 ККта неврахування цих доводів під час апеляційного розгляду провадження Суд вважає слушними на таких підставах.
 
Згідно з положеннями ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.
 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції поряд із вищевказаними обставинами встановив: 
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким; 
- наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, — вчинення злочину стосовно особи похилого віку;
- відповідно до досудової доповіді органу пробації ОСОБА_6 у віці 28 років неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, при цьому, маючи непогашену судимість за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив і в третій раз притягується до кримінальної відповідальності;
- є висока ймовірність вчинення повторного правопорушення з боку обвинуваченого.
 
Не зважаючи на вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільствата звільнив  ОСОБА_6  від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статей 75, 76 КК, не навівши у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення.
 
Таким чином, застосовуючи положення ст. 75 КК, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК). 
У частинах 1, 2 ст. 419 КПК зазначено, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Разом із тим зазначені вимоги закону при розгляді цього провадження апеляційним судом залишилися невиконаними.
Так, прокурор в апеляційній скарзі вказував, у тому числі, на вперте небажання  ОСОБА_6 стати на шлях виправлення, наявність попередньої непогашеної судимості та обтяжуючої покарання обставини — вчинення злочину стосовно особи похилого віку, зміст досудової доповіді органу пробації, посилання у вироку суду першої інстанції на високу ймовірність вчинення повторного правопорушення з боку обвинуваченого. Проте суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, не навів належних мотивів постановлення ухвали та підстав, на яких апеляційну скаргу прокурора в частині оскарження звільнення від відбування покарання  ОСОБА_6 визнав необґрунтованою, а тому не дотримався вимог ч. 2 ст. 419 КПК, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Таке порушення вимог кримінального процесуального закону вважається істотним (ч. 1 ст. 412 КПК), а тому є підставою для скасування ухвали цього суду.  
За таких обставин відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438, п. 2 ч. 1 ст. 436 КПКкасаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала суду апеляційної — скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суд повинен урахувати наведене, постановити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 369, 412, 413, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 9 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати. 
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                             ОСОБА_3