Єдиний унікальний номер 229/5185/19 
Номер провадження 22-ц/804/1010/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 березня 2020  року                                                                                                                      м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Мірути О.А.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 8 листопада 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Лебеженко В.О. в місті Дружківці Донецької області, повне судове рішення складено 8 листопада 2019 року, у справі номер 229/5185/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 8 липня 2016 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з березня 2017 року і по липень 2017 року їй не виплачувалась нарахована заробітна плата. 17 липня 2017 року звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. 
В день звільнення з нею не проведено повного розрахунку, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 21852,58 грн.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 8 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі  за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 26897,89 грн без утримання податку й інших обов`язковий платежів.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 6666,54  грн. Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 8 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі у тому числі у місті Донецьку та місті Дебальцеве Донецької області. Початок форс-мажорних обставин є 20 березня 2017 року.
Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних  обов`язків  та  виконати  свої  зобов`язання за трудовим договором через форс-мажорні 
обставини. 
Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Однак, через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. 
Суд безпідставно задовольнив позовні вимоги, взявши до уваги довідку позивача, яка не містить печатки, кутового штампу з датою та вихідним номером та підписана невідомими особами. Вказана довідка виготовлена на непідконтрольній українській владі території та підписана особами, які не перебувають у трудових відносинах з відповідачем. Тому така довідка не може бути належним та допустимим доказом у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення (а.с. 78).
Вважає рішення Дружківського міського суду Донецької області від 8 листопада 2019 року обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є  рішення,  ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, враховуючи, що з 11.07.2016 року «Станція Ясинувата» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 9-12). 
Згідно з наказом (розпорядженням) №4969/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено з посади старшого оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» у зв`язку з скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України  з  зазначенням  компенсації   за   34  днів  відпустки   та   з  виплатою  одноразової  грошової 
допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 13). 
З  розрахунків  заробітної плати  ОСОБА_1   видно,  що  їй   нарахована  заробітна  плата  за 
березень 2017 року в розмірі 6790,76 грн, квітень 2017 року - 2844,85 грн, травень 2017 року - 2844,85 грн, за червень 2017 року - 432,12 грн, за липень 2017 року - 14486,50 грн (а.с. 14-16).
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в  загальному розмірі 26897,89 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в такому розмірі. 
Висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала в виробничому підрозділі «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.
З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй  нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 6790,76 грн, квітень 2017 року - 2844,85 грн, травень 2017 року - 2844,85 грн, за червень 2017 року - 432,12 грн, за липень 2017 року - 14486,50 грн без утриманням з цих сум відповідних податків та зборів.
Вказані грошові кошти відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» позивачці ОСОБА_1 не виплачені.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».
Апеляційний суд ці доводи відхиляє, виходячи з наступного. 
Відповідач не оспорює факт наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу. Він посилається лише на неможливість нарахувати заробітну плату за спірний період та ненаданням позивачем необхідних документів. 
Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження виконання трудових обов`язків, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які  мають  значення  для  справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, 
крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обов`язок щодо доказування покладається на обидві сторони процесу, позивачка ОСОБА_1 належним чином надала докази своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця», відповідач не спростував надані нею докази, зокрема,  розрахунки заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.   
Також, з наказу (розпорядження) №4969/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору вбачається, що ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено з посади старшого оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» у зв`язку з скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України  з  зазначенням  компенсації   за   34  днів  відпустки   та   з  виплатою  одноразової  грошової 
допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку. Ці відомості співпадають з наданого позивачкою ОСОБА_1 розрахунку заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року, де також зазначена компенсація за невикористану відпустку за 34 дні та вихідна допомога (а.с. 13, 16).
Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі  за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 26897,89 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з наданою позивачем довідкою про заборгованість по заробітній платі є безпідставними, оскільки  таку довідку учасники справи, у тому числі і позивач, не надавали.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність винесеного рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню  не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 8 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Суддя: