ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 р.	Справа № 524/5411/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 27.12.19 року по справі № 524/5411/18
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області     
третя  особа    Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
05.07.2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до  Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області про визнання протиправним рішення щодо не врахування періоду з 22.06.1982 по 31.08.1982 до періоду військової служби при розрахунку вислуги років; визнання протиправними дії по  запису в розрахунок на вислугу років на пенсію про те, що він був студентом Київського автомобільно-дорожнього інституту з 01.09.1977 по 22.06.1982; зобов`язання внести запис в розрахунок на вислугу років на пенсію про те, що він був студентом Київського автомобільно-дорожнього інституту з 22.08.1977 по 31.08.1982.
          Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.07.2018 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та дій, зобов`язання вчинити дії передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року  адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та дій, зобов`язання вчинити дії прийнято до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі № 524/5411/18.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від  30.08.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від  02.10.2018 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: не додано заяву про поновлення строку звернення до суду з  адміністративним позовом та не додано доказів поважності причин його пропуску. Для усунення недоліків позивачу встановлено строк - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
12.11.2018 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку  звернення до суду з цим позовом.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 у справі                      №524/5411/18 суд першої інстанції  визнав, наведені у заяві причини пропуску строку звернення до суду, неповажними, та дійшов до висновку, що позивач у визначений судом строк не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліки позову, тому у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 12.11.2018 залишив позовну заяву без розгляду.
          Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 у справі № 524/5411/18 скасовано, справу направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року справу                   №524/5411/18 прийнято до провадження.
          Ухвалою  Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та дій, зобов`язання вчинити дії залишено без руху.
          Ухвалою  Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку задоволено. Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та дій, зобов`язання вчинити дії та поновити такий строк.  Продовжено розгляд адміністративної справи №524/5411/18 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та дій, зобов`язання вчинити дії.
          Заявою від 30.08.2018 року позивачем доповнено предмет позову пунктами: 4. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області перерахувати за період з 01.06.1992 р. по 17.12.1994 р. грошове забезпечення (збільшити процентну надбавку за вислугу років) ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 10 років вислуги та стягнути з УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 різницю недоплаченої суми грошового забезпечення; 5. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області перерахувати за період з 01.05.1997 р. по 17.12.1999 р. грошове забезпечення (збільшити процентну надбавку за вислугу років) ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 15 років вислуги та стягнути з УМВС України в полтавській області на користь ОСОБА_1 різницю недоплаченої суми грошового забезпечення; 6. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області  перерахувати за період з 01.05.2002 р. по час, коли УМВС України в Полтавській області почало виплачувати процентну надбавку за 20 років вислуги ОСОБА_1 , грошове забезпечення (збільшити процентну надбавку за вислугу років) ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 20 років вислуги та стягнути з УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 різницю недоплаченої суми грошового забезпечення; 7. Стягнути з УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення 4221,33 грн. щомісячно з 22.08.2005 року по час фактичного розрахунку (виплати) в повному обсязі.
          Заявою від 27.06.2019 року позивачем доповнено предмет позову пунктами: 8. Скасувати наказ УМВС № 137 від 19.09.2005 р. повністю; 9. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області змінити наказ № 123  від 22.08.2005 року в частині: а) вислуги років ОСОБА_1 , включивши в період військової служби ОСОБА_1 період військової служби з 22.06.1982 р. по 31.08.1982 р.; б) період військової служби ОСОБА_1 з 22.06.1982 р. по 31.08.1982 р. віднести до календарної вислуги років на підставі п. 1 постанови Ради Міністрів СРСР № 1290 від 15.12.1990 р., п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., Указу Президента України № 1053/2001 від 07.11.2001 р., ст. 23 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" № 2232; в) підстав звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління станом на 22.08.2005 р., а саме: замість звільнення зі служби "у запас за віком" за ст. 64 п. "а", звільнити зі служби "у відставку за віком"  за ст. 65 п. "а"; г) після внесення змін до наказу № 123 від 22.08.2005 р. за п. 9 в) позовних вимог на підставі свідоцтва про хворобу від 29.09.2005 р. № 385-с, внести зімни щодо підстав звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, а саме: замість звільнення зі служби ( у відставку за віком) за ст. 65 п. "а" звільнити зі служби за ст. 65 п. "б" ( у відставку через хворобу); 10. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області змінити наказ  УМВС України в Полтавській області № 97 від 11.10.2004 р. та висновок комісії  УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 р. в частині вислуги років, включивши ОСОБА_1 до періоду військової служби в Збройних Силах Радянської Армії період з 31.08.1982 р. до 19.10.1982 р., визначивши ОСОБА_1 як календарну вислугу років період військової служби в Збройних Силах СРСР з 31.08.1982 р. по 05.09.1984 р.; 11. Зобов`язати   УМВС України в Полтавській області після внесених змін до наказу УМВС України в Полтавській області № 123 від 22.08.2005 р. відповідно п. 1 позовних вимог, скасування наказу УМВС України в Полтавській області №137 від 19.09.2005 року, провести відповідні перерахунки пенсії ОСОБА_1 , надати йому належним чином завірені: всі проведені зміни в наказ УМВС України в Полтавській області № 123 від 22.08.2005 р., наказ щодо скасування наказу УМВС України в Полтавській області № 137 від 19.09.2005 року та письмово повідомити про проведені перерахунки пенсії в 2005 році з її складовими; 12. Зобов`язати  УМВС України в Полтавській області після внесених змін до наказу УМВС України в Полтавській області № 97 від 11.10.2004 р. та висновку комісії УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років капітана міліції ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 року відповідно до п. 2 позовних вимог, надати ОСОБА_1 належним чином завірені всі проведені зміни  в наказ УМВС України в Полтавській області № 97 від 11.10.2004 р. та висновок комісії УМВС щодо вислуги років капітана міліції ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 р. 
           Заявою від 27.11.2019 року позивачем доповнено предмет позову пунктами: 9. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області змінити наказ УМВС України в Полтавській області № 97 о/с від 11.10.2004 р. та висновок комісії УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років ОСОБА_1 станом 01.08.2004 року в частині вислуги років, включивши ОСОБА_1 до періоду військової служби в Збройних Силах Радянської Армії період з 31.08.1982 р. до 19.10.1982 р., визначивши ОСОБА_1 як календарну вислугу років період військової служби в Збройних Силах СРСР з 31.08.1982 р. по 05.09.1984 р.; 10. Положення висновку комісії УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 р. від 11.09.2004 року про пільгове обчислення періоду навчання в інституті з 22.08.1977 року до 31.08.1982 року визнати нечинним з часу видання цього висновку; 11. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області після внесених змін до наказу УМВС України в Полтавській області № 97 о/с від 11.10.2004 р. та висновок комісії УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років капітана міліції ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 р. відповідно до п. 9,10 позовних вимог, надати ОСОБА_1 належним чином завірені всі проведені зміни в наказ УМВС № 97 о/с від 11.10.2004 р. та висновок комісії УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років капітана міліції ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 р.; 12. Визнати нечинними положення наказу УМВС України в Полтавській області № 123 о/с від 22.08.2005 р. з часу його видання: а) про визначення календарної та пільгової вислуги років ОСОБА_1 ; б) підстав звільнення ОСОБА_1 ; 13. Зобов`язати УМВС України в Полтавській області змінити наказ № 123 о/с від 22.08.2005 р. в частині: а) вислуги років ОСОБА_1 , додатково включивши в період військової служби - навчання в інституті з 22.06.1982 р. до 31.08.1982 р., зарахувавши день навчання за пів дня військової служби; б) періоду військової служби ОСОБА_1 з 22.06.1982 р. до 31.08.1982 р., який віднести до календарної вислуги років ( підстава - п. 1 постанови Ради Міністрів СРСР № 1290 від 15.12.1990 р., п 1,4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., Указ Президента України № 1053/2001 від        07.11.2001 р., ст. 23 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" № 2232; в) періоду календарної вислуги років. який визначити на підставі висновку комісії УМВС України в Полтавській області щодо вислуги років ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 р. та наказу УМВС України в Полтавській області № 97 о/с від 11.10.2004 року зі змінами відповідно п. 9, 10 позовних вимог та з додаванням періоду календарної вислуги років з 01.08.2004 р. по час звільнення - 22.08.2005 р. ОСОБА_1 - один рік 21 день; г) періоду пільгової вислуги років ОСОБА_1 , який визначити згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., постанови Кабінету Міністрів України № 497 від 22.06.2005 р. ( місяць проходження служби у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за півтора місяці) включно з календарною вислугою, тобто врахував 31 (тридцять один) повні роки вислуги станом на 22.08.2005 р.; д) підстав звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління станом на 22.08.2005 р., а саме: замість звільнення зі служби "у запас за віком "за ст. 64 п. "а", звільнити зі служби "у відставку за віком" за ст. 65 п. "а"; е) після внесення змін до наказу № 123 о/с від 22.08.2005 р. за п. 13 (а-д) позовних вимог, на підставі свідоцтва про хворобу від 29.09.2005 р. № 385-с, внести зміни щодо підстав звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, а саме: замість звільнення зі служби ( у відставку за віком) за ст. 65 п. "а" звільнити зі служби за ст. 65 п. "б" ( у відставку через хворобу); 14. Зобов`язати  УМВС України в Полтавській області після внесених змін до наказу УМВС України в Полтавській області № 123 о/с від 22.08.2005 р. відповідно п. 13 позовних вимог, скасування наказу УМВС України в Полтавській області № 137 о/с від 19.09.2005 року, провести відповідні виплати, перерахунки пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 31 року його вислуги станом на 22.08.2005 р.; надати йому належним чином завірені всі проведені зміни в наказ УМВС № 123 о/с від 22.08.2005 р., наказ щодо скасування наказу УМВС України в Полтавській області № 137 о/с від 19.09.2005 року та письмово повідомити про проведені перерахунки пенсії в 2005 році з її складовими.
          Протокольною ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду                                     від 27.11.2019 року прийнято до розгляду п.8; п.9 а, б; п.10, п.11, п.12 змін до адміністративного позову від 27.06.2019 р. (не прийнято п.9 в, г вказаних змін як такі, що суперечать положенням ст.47 та змінюють підстави та предмет позову); прийнято п.9, п.10, п.11, п.12 а, п.13 а, б, в, г змін до адміністративного позову від 27.11.2019 року (не прийнято п.12 б, п.13 д, е вказаних змін).
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року відмовлено  в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83; код ЄДРПОУ 08592276), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66; код ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повністю.
ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 р. у справі №524/5411/18 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити всі позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог скарги, зокрема посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, фактично вони спотворені та сфальшовані; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; неправильно застосовано та порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що його аргументи, які є значущими для результату справи, не були об`єктивно та неупереджено розглянуті та досліджені судом, фактичні та юридичні підстави оскаржуваного рішення не були ретельно викладені. Вважає, що ухвала суду від 27.11.2019 року про відмову у відкритті провадження по позовним вимогам у змінах до адміністративного позову від 27.11.2020 р. (підпункт б пункту 12, підпункти д, е пункту 13) є незаконна та необґрунтована. Вказує, що внаслідок  незаконного звільнення "за віком у запас", а не "за віком у відставку", відповідно ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивач втратив право на призначення пенсії в розмірі додаткових 5% грошового забезпечення, тобто пенсія нараховувалася в розмірі 83%, а не 88% як повинно було бути за 31 рік вислуги. Право на 5% виникло лише після врахування УМВС свідоцтва про хворобу та зміни Наказу №123 від 22.08.2005 р. в листопаді  2005 р.  Вважає, що рішення суду від 17.12.19 р. прийнято всупереч п.1,3,4 ст.90,ч.4(п2-7)ст.2-6, 242-246 КАС України. Зазначає, що суд першої інстанції не розглянув основу позову. Посилається на незаконне не включення у вислугу років періоду навчання з  22.06.1982 року по 31.08.1982 року, факти помилок в документах, пов`язаних з обчисленням років та звільненням, грошовий атестат.  Посилається, що суд першої інстанції фактично не розглянув підстави вимог позивача, які стосуються Наказу №97, не наведено ніяких доводів позивача і ці доводи судом вмотивовано не відхилені.  Вважає, що суд першої інстанції  прийняв оскаржуване  рішення всупереч  ст.8,9,19,22,41,46,55,58,68,129 Конституції України, ст.6,13,14.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 р. з внесеними змінами Протоколом №11, ст.4-8 ЦК України, Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.2-12,44.47,72-79,90,94,123,160,161,171,242- 246,257,292-326 КАС України, ст.116,117,233 КЗпП України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про пенсійне забезпечення  осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Наказу МВС України № 684  від 20.06.2004 р., Наказу МВС України № 1276 від 31.10.2003 р., Постанови Ради  Міністрів СРСР №1290 від 15.12.1990 р.. Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992, Постанови Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 р., Постанови Ради Міністрів України СРСР №725 від 24.07.1990 р., Указу Президента України від 07.11.2001 р. №1053/2001, Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., листа - роз`яснення МВС України від 23.07.2004 р. №8843/Лб від 23.07.2004 р. щодо застосування п.2 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, інших норм права. Окрім того, вважає, що суд не врахував судову практику, наприклад Верховного Суду по справі №805/977/16-а. 
          Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити. 
          Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений. 
          Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа була належним чином повідомлена. 
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01.11.1986 року по 22.08.2005 року проходив службу  в органах внутрішніх справ України.
          Згідно висновку комісії УМВС України в Полтавській області від 11.09.2004 року № 97 ос станом на 01.08.2004 року стаж служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років ОСОБА_1 станом на 01.08.2004 року складає 22 роки, 01 місяць 16 днів.
          Відповідно до архівного витягу №600 від 21.06.2018 року наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 97о/с від 11.10.2004 року капітану міліції ОСОБА_1 - старшому юрисконсульту юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління оголошено стаж для виплати процентної надбавки за вислугу років станом на 01.08.2004 року - 22 роки 01 місяць 16 днів.
          Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №123 о/с від 22.08.2005 року "По особовому складу" згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. 2а" (у запас за віком) капітана міліції ОСОБА_1 - старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, 22.08.2005 року. Вислуга років станом на 22.08.2005 року складає в календарному обчисленні 19 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні 30 років 03 місяці 16 днів. Безперервний стаж служби в ОВС складає 18 років 09 місяців 21 день.
          Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 19.09.2005 №137о/с пункт наказу УМВС №123о/с від 22 серпня 2005 р. в частині оголошення вислуги років на момент звільнення з ОВС капітана міліції ОСОБА_1  (П-300215), старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, 22 серпня 2005 р. змінено. Вважати вислугу років станом на 22.08.2005 року, у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні  - 31 рік 02 місяці 06 днів. Безперервний стаж служби в ОВС складає 18 років 09 місяців 21 день. Підстава: військова скорочена особова справа № 2222, копія диплому НОМЕР_2 .
          Відповідно до витягу з Наказу Управління МВС України в Полтавській області від 07 листопада 2005 р. №160о/с пункт наказу УМВС №123 о/с від 22 серпня 2005 р. в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (П-300215), старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління за ст.64 п. "а" (у запас за віком) змінено. Вважати його звільненим за ст.65 п. "б" (у відставку через хворобу)". 
          Згідно розрахунку вислуги років на пенсію капітану міліції ОСОБА_1 , старшому юрисконсульту юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, визначено вислугу років на 22.08.2005 року для призначення пенсії - 31 рік 02 місяці 06 днів.
          Згідно архівного витягу №4 від 03.01.2019 року з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 137 о/с від 19.09.2005 року "По особовому складу" пункт наказу УМВС № 123 о/с від 22.08.2005 року в частині оголошення вислуги років на момент звільнення з ОВС капітана міліції ОСОБА_1 , старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, 22.08.2005 року, змінено. Вважати вислугу років станом на 22.08.2005 року, у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні  - 31 рік 02 місяці 06 днів. Безперервний стаж служби в ОВС складає 18 років 09 місяців 21 день. Підстава: військова скорочена особова справа № 2222, копія диплому НОМЕР_2 .
          Позивач не погодився з обрахунком його вислуги років для призначення пенсії та оскаржив дії та рішення відповідача до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову повністю, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених  позивачем вимог.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач ( ОСОБА_1 ) проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та на даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ. 
Згідно зі ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до п.2 Постанови  Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року  №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (в редакції чинній на час спірних правовідносин) до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
          Колегія суддів зауважує, що у якості однієї з підстав для звільнення від доказування               ч.4 ст.78 КАС України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
          При цьому, преюдиціальність означає юридичне правило, на підставі якого суди, що розглядають справу, зобов`язані прийняти без перевірки і доказів факти, що були встановлені раніше й набрали законної сили за допомогою судового рішення чи вироку в іншій справі. Обставини визнаються встановленими в іншому судовому рішенні у випадку вказівки на відповідні факти в мотивувальній чи резолютивній частинах судового рішення.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.01.2020 року по справі №818/998/17. 
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже, суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж самими сторонами.
Колегія суддів зауважує, що питання обчислення розрахунку вислуги років позивача по справі вже було предметом судового розгляду по справі №524/5798/17, в якій ОСОБА_1  звернувся з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області визнати протиправним рішення відповідача -  ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (подалі - ліквідкомісія) при наданні довідки № 4/11851 від 15 травня 2017 року до ГУ ПФУ в Полтавській області з перерахованим розміром його грошового забезпечення щодо визначення календарної вислугу років в 20 років замість 23 років та призначення надбавки за календарну вислугу років в розмірі 40%; скасувати рішення відповідача щодо визначення календарної вислуги років в 20 років замість 23 роки; зобов`язати відповідача перерахувати його календарну вислугу років, визначив її в 23 роки замість 20 років та надати до пенсійного органу відповідну довідку про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року врахувавши 23 календарних років та 31 (з пільговими) повних роки його вислуги, повідомивши про них.
Так, постановою  Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17  апеляційну  скаргу  Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.09.2017 року по справі  адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії було задоволено, а постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.09.2017 року  було скасовано , прийнявши нове судове  рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Судом  апеляційної інстанції, з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі,                     в судовому засіданні в ході апеляційного перегляду даної справи була досліджена вказана вище постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17.  
Як вбачається з вказаною вище постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з позовом до суду, де зокрема просив і зарахувати йому 2 роки 6 місяців навчання у вищому навчальному закладі (інституті) та службу  в ЗС. 
Відповідно до змісту мотивувальної частини наведеної вище постанови суду апеляційної інстанції справі №524/5798/17 вбачається, що згідно із розрахунком вислуги років на пенсію капітану міліції ОСОБА_1 , що складений на підставі особової справи № 1542, вислуга років на 22 серпня 2005 року позивача складає: у календарному обчисленні - 20 років 9 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні - 31 рік 02 місяця 06 днів. Зазначається у вказаній постанові суду апеляційної інстанції, що аналогічна інформація щодо вислуги років позивача ОСОБА_1 внесена в наказ Управління МВСУ в Полтавській області № 123 о/с від 22 серпня 20105 року про його звільнення з ОВС.     Крім того, в цій постанові суду апеляційної інстанції зазначається, що із означених документів вбачається, що до вислуги років позивача, обчисленої у пільговому порядку, увійшли періоди його навчання у ВНЗ (1/2 частина) та служби в ЗС.
Тобто, в даному випадку суд апеляційної інстанції (Харківський апеляційний адміністративний суд), здійснюючи апеляційний перегляд справи №524/5798/17, фактично відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог щодо зарахування  2 років 6 місяців навчання у вищому навчальному закладі (інституті) та служби в ЗС. 
Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції у вказаному вище рішенні фактично вирішив питання щодо правомірності обчислення позивачу вислуги років.  
Тобто, суд апеляційної інстанції визначився щодо правильності обчислення вислуги років позивача, в т.ч. і щодо питання зарахування 2 років 6 місяців  навчання у вищому навчальному закладі (інституті) та служби в ЗС.  
          Отже, в даному випадку, правильність обчислення вислуги років позивача у вказаній вище справі є преюдиціальним фактом в межах даної справи. 
Приписами ч.1 ст.325 КАС України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
          Згідно із ч. 2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За вимогами ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території Україна
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже,  з урахуванням вже вказаного вище,  обставини, які були встановлені в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17 є обов`язковими і не підлягають перегляду в межах цієї справи. 
Колегія суддів звертає увагу, що посилання скаржником на нові обставини по справі та докази фактично зводяться до переоцінки постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17, яка вже набула законної сили і в даному випадку суд апеляційної інстанції (Другий апеляційний адміністративний суд) під час розгляду даної справи не наділений процесуальними повноваженнями суду касаційної інстанції щодо перегляду рішень судів апеляційної інстанції.
          Окремо, колегія суддів зауважує, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 19.09.2005 №137о/с пункт наказу УМВС №123о/с від 22 серпня 2005 р. в частині оголошення вислуги років на момент звільнення з ОВС капітана міліції ОСОБА_1 (П-300215), старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління, 22 серпня 2005 р. було змінено. Вважати вислугу років станом на 22.08.2005 року, у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні  - 31 рік 02 місяці 06 днів. Безперервний стаж служби в ОВС складає 18 років 09 місяців 21 день. Підстава: військова скорочена особова справа №2222, копія диплому НОМЕР_2 . 
Також, відповідно до витягу з наказу Управління МВС України в Полтавській області від 07 листопада 2005 р. №160о/с "Про зміну пункту наказу: пункт наказу УМВС №123 о/с від 22 серпня 2005 р. в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (П-300215), старшого юрисконсульта юридичної групи штабу Кременчуцького міського управління за ст.64 п. "а" (у запас за віком) змінено. Вважати його звільненим за ст.65 п. "б" (у відставку через хворобу)". 
При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку вислуги років на пенсію позивача період його  вислуги під час проходження служби в підрозділах органів внутрішніх справ по боротьбі з економічними злочинами зазначено з коефіцієнтом 1,5. 
          Колегія суддів вирішуючи справу по суті зазначає, що фактично всі вимоги позивача, крім вимог щодо зміни підстав звільнення позивача з органів внутрішніх справ  ґрунтуються виключно на неправомірному розрахунку вислуги років. 
Правильність розрахунку вислуги років позивача була перевірена постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17, яка набула законної сили. 
          Окрім того, колегія суддів зауважує, що як встановлено вище, правильність зарахування до вислуги років навчання позивача у вищому навчальному закладі (інституті) та служби в ЗС вже була предметом дослідження судом (Харківським апеляційним адміністративним судом) по справі №524/5798/17, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, а посилання  позивача  відповідно є необґрунтованими. 
Колегія суддів зауважує, що подаючи зміни до позовних вимог від 27.11.2019 року позивач фактично викладає в новій редакції прохальну частину позову, тобто подає  уточнення не змінюючи попередніх обґрунтувань вимог. 
Щодо доводів ОСОБА_1 , що  суд першої інстанції суд першої інстанції  в підготовчому судовому засіданні 27.11.2019 відмовився розглядати взаємопов`язані позовні вимоги у змінах до адміністративного позову від 27.06.2019 (підпункти в, г пункту 9) та у змінах до адміністративного позову від 27.11.2019 (підпункт б пункту 12, підпункт д, е пункту 13) безпідставно зазначив, що вони подані з порушенням ч.1 ст.47 КАС України, як такі, що одночасно змінюють підстави та предмет позову, що спростовується протоколом судового засідання від 27.11.2019 р. колегія суддів зауважує наступне. 
          Слід наголосити, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 08.10.2019 року по справі №0940/1815/18.
Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.
Колегія суддів зауважує, що ст.47 КАС України визначені процесуальні права та обов`язки сторін. 
Частиною 1 наведеної норми КАС України визначено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову                        не допускається.    
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 22.01.2020 року по справі №826/19197/16. 
Так, колегія суддів зауважує, що первинні вимоги позивача, які були заявлені ним по даній справі до суду першої інстанції стосувалися розрахунку вислуги років щодо пенсійного забезпечення, а вже в процесі уточнення позивачем його позовних вимог такі вимоги вже стосувалися підстав звільнення з органів внутрішніх справ.
Уточнюючи позовні вимоги  позивач змінив і предмет і підстави позову, оскільки в первинному позові ОСОБА_1 предметом позову був розрахунок вислуги років, а в уточненнях позову вид звільнення (запас чи відставку),  а підставою в первинному позові було неврахування до стажу періоду навчання у вищому навчальному закладі (інституті), а в уточненнях позову вже звільнення з органів внутрішніх справ, яке не пов`язано з невірним розрахунком стажу.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.1 ст.47 КАС України позивач                не може одночасно змінювати і підстави і предмет позову. Він повинен змінювати, або підстави, або предмет позову. 
Посилання в даному випадку позивача на протокол судового засідання Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року по даній справі, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на факт того, що позивачем в порушення наведеної вище норми, подаючи зміни до позовних вимог було змінено і предмет і підстави позову. 
Щодо посилання позивача в поясненнях в судовому засіданні  про те, що накази Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області  від 19.09.2005 р. №137 о/с та від 07.11.2005 р. №160 о/с, якими були внесено зміни до наказу УМВС України  в Полтавській області №123 о/с від 22 серпня 2005  були видані пізніше і останній недоотримав пенсію за проміжок часу від дати видання останнього наказу та до внесення змін до нього цими  наказами, та вимог щодо перерахунку пенсії,  то колегія суддів зауважує, що змінами в законодавстві, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України «Про передачу  органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 р. №1522 виплату пенсій особам, які мають право на пенсію    відповідно до    Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»     було покладено на органи Пенсійного фонду України, останні є правонаступниками в цих правовідносинах, зокрема МВС України, а тому такі позовні вимоги були необґрунтовано заявлені до відповідача по даній справі. 
З урахуванням наданих в судовому засіданні  суду апеляційної інстанції пояснень  позивача, колегія суддів зауважує наступне. 
Так, дійсно предмет оскарження даного позову (по даній справі) формально не співпадає з предметом оскарження позову по справі №524/5798/17, однак фактично в зазначеній та в цій справі позивач оскаржує правильність розрахунку за час навчання у вищому навчальному закладі (інституті)  і відповідні обставини щодо здійснення розрахунку вислуги за час такого навчання вже встановлені судом по справі відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17, а тому не можуть бути переглянуті під час розгляду даної справи. Фактично перегляд вказаного розрахунку буде ревізією судового рішення, яке вже набуло законної сили, що виходить за межі компетенції, як суду першої так і суду апеляційної інстанції. 
Посилання позивача на наявність інших документів (зокрема наказ ректора Київського автомобільно - дорожнього інституту від 22 червня 1982 року №530), які свідчать про правомірність вимог позивача на повторне звернення до відповідача по справі з вимогою повторно розглянути спір, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги з урахуванням встановлених Харківським апеляційним адміністративним судом по справі №524/5798/17 обставин щодо розрахунку вислуги років позивача. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при обрахунках здійснених відповідачем в трудовій книжці позивача була зазначена дата відрахування позивача із вищого навчального закладу (Київського автомобільно - дорожнього інституту) 31.08.1982 року. 
Фактично вимоги позивача, на думку колегії суддів, направлені на перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №524/5798/17, яка вже набула законної сили, що в межах даного позову є неможливим. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
          Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів скаржника, що суд першої інстанції ухилився від надання оцінки конкретним доводам позивача та наданим ним доказам, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, судом першої інстанції  фактично прийнято правильне рішення про відмову у задоволенні позову. З урахуванням встановлених вище обставин щодо того, що розрахунок визначення конкретних термінів вислуги років вже був предметом позову по справі №524/5798/17, враховуючи приписи ст.77 КАС України, відповідні доводи позивача, викладені в позові, його уточненнях (змінах до адміністративного позову), та відповідно викладені в його апеляційній скарзі є необґрунтованими. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в первинному зверненні до суду позивач фактично посилався виключно на обставини неврахування відповідачем строку навчання у вищому навчальному закладі (інституті), зокрема спірний період неврахування з 22.06.1982 року по 31.08.1982 року, з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України  від 17 липня 1992 р. № 393 та законодавство що регулювало строк військової служби. 
Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції  прийняв оскаржуване  рішення всупереч п.1,3,4 ст.90, ч.4(п2-7)ст.2-6, 242-246 КАС України,ст.8,9,19,22,41,46,55,58,68,129 Конституції України, ст.6,13,14.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 р. з внесеними змінами Протоколом №11, ст.4-8 ЦК України, Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.2-12,44.47,72-79,90,94,123,160,161,171,242- 246,257,292-326 КАС України, ст.116,117,233 КЗпП України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про пенсійне забезпечення  осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Наказу МВС України № 684  від 20.06.2004 р., Наказу МВС України № 1276 від 31.10.2003 р., Постанови Ради  Міністрів СРСР №1290 від 15.12.1990 р.. Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992, Постанови Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 р., Постанови Ради Міністрів України СРСР №725 від 24.07.1990 р., Указу Президента України від 07.11.2001 р. №1053/2001, Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., листа - роз`яснення МВС України від 23.07.2004 р. №8843/Лб від 23.07.2004 р. щодо застосування п.2 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, інших норм права, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, та такими, що ґрунтуються на припущеннях позивача, які не підтверджені в ході апеляційного перегляду даної справи. Питання правильності обчислення вислуги років позивача є преюдиційним фактом, вставленим судовим рішенням (постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 по справі №524/5798/17), яке вступило в законну силу і не потребує додаткового доказування.
Щодо посилання скаржника на  судову практику, зокрема Верховного Суду у справі №805/977/16-а, де застосовано КЗпП України та Постанову Кабінету Міністрів України №100 за несвоєчасність та не проведення в повному обсязі розрахунку при звільненні офіцерів з міліції, то колегія суддів відхиляє ці посилання, оскільки по - перше, як вже зазначено  вище, правильність обчислення вислуги років позивача встановлена зазначеним вище судовим рішенням, а по - друге правовідносини по даній справі не є аналогічними тим, що розглядались у вказаній справі Верховним Судом України.  
          Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням приписів п.1 та п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до справ незначної складності та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, п.3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року по справі                                     № 524/5411/18  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  21.04.2020 року