УХВАЛА

30 березня 2020 року 
Київ
справа №120/2640/19-а
адміністративне провадження №К/9901/6912/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Шарапи В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року  
у справі №120/2640/19-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати відповідача надати відповідний дозвіл.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від  28 січня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
05 березня 2020 року позивачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року  у справі №120/2640/19-а.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з наступного.
Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За приписами частини першої статті 13 КАС України (у редакції, чинній з 08 лютого 2020 року) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
При постановлені рішення суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 21 серпня 2018 року у справі №823/1179/17, від 03 жовтня 2019 року у справі №823/1172/17 та від 26 листопада 2019 року у справі №823/1180/17.
Колегія суддів зазначає, що  Верховний Суд у вищезазначених постановах висловив правову позицію у подібних правовідносинах, за якою, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Посилання скаржника в касаційній скарзі на правові позиції Верховного Суду у колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені посилання не спростовують висновків викладених у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі №823/1179/17, від 03 жовтня 2019 року у справі №823/1172/17 та від 26 листопада 2019 року у справі №823/1180/17, на яку посилався суд апеляційної інстанції у своєму рішенні.
Отже, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення  відповідно до правової позиції Верховного Суду, а скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від такої, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 328, пункту 6 частини першої статті 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року  у справі №120/2640/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                      І.В. Желєзний

Судді                                                                                                            Я.О. Берназюк     

                                                                                                                             В.М. Шарапа