ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3785/19                                          Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                               Тимошенко В.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Кобаля М.І., Оксененка О.М.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від  05 лютого 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - 14 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання дій незаконним та визнання протиправною і скасування постанови, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року, Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго» (далі- позивач) звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:
1) визнати незаконними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки на предмет додержання законодавства з питань праці в частині трудового договору, оплати праці, що проводилася на підставі направлення на проведення  перевірки позивача від 01.10.2019 №1008;
2) визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 05.11.2019 про накладення штрафу №ЧК 516/352/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-234;
3) стягнути на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача 5671 грн судового збору ти витрат пов`язаних, з розглядом справи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 17.10.2019 головним державним інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого був складений акт №ЧК 516/362/АВ від 17.10.2019. У вказаному акті виявлено порушення позивачем ч. 1 ст. 24 Кодексів законів про працю, а саме: «підприємством надані цивільно-правові договори укладені директором КП «Уманьтеплокомуненерго» Христинцем В.Г. 27.09.2019 з фізичною особою ОСОБА_2 на виконання роботи машиніста берегової насосної, що є фактичною посадою, зазначеною у Державному класифікаторі ДК 003:2010 за кодом 8 163 - машиніст насосних установок та зазначена посада є у штатному розписі підприємства та з фізичною особою ОСОБА_3 на виконання роботи регенерації, виконання хімічних аналізів підживлювальної води, приготування соляних розчинів, контроль технологічного процесу, контроль водного режиму підживлювальної води, що є фактичною посадою, зазначеною у Державному класифікаторі ДК 003:2010 за кодом 8 163 - апаратник хімводоочищення та зазначена посада є у штатному розписі підприємства». 
Зі змісту Акту інспекційного відвідування вбачається, що суть виявленого порушення полягає в тому, що зазначені цивільно-правові договори з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають кількісно-якісних показників, мають ознаки трудових відносин і фактично підмінюють трудові договори.
На підставі акта інспекційного відвідування 02 травня 2019 року відповідачем складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК 516/362/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-234 за порушення ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України  в розмірі 250 380, 00 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від  05 лютого 2020  року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Черкаській області від 05.11.2019 про накладення штрафу №ЧК 516/352/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-234.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційнох скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що Наказом Управління Держпраці в Черкаській області від 01.10.2019 №1064-Н «Про проведення інспекційного відвідування УКП «Уманьтеплокомуненерго», на підставі колективного звернення працівників УКП «Уманьтеплокомуненерго», що надійшло за належністю від Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативних актів Проценку Р.О. доручено провести інспекційне відвідування позивача в частині трудового договору, оплати праці.
07.10.2019 головним державним інспектором праці Проценком Р.О. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ЧК-516/362/НД у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 07.10.2019 12 год. 00 хв. та складено вимогу про надання/поновлення документації №ЧК-516/362/ПД, якою зобов`язано керівника УКП «Уманьтеплокомуненерго» у строк до 12 год. 00 хв. 07.10.2019 надати документи необхідні для проведення інспекційного відвідування.
07.10.2019 головним державним інспектором праці Проценком Р.О. складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ЧК-516/362/НД у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 17.10.2019 08 год. 30 хв. та складено вимогу про надання/поновлення документації №ЧК-516/362/ПД-1, якою зобов`язано керівника УКП «Уманьтеплокомуненерго» у строк до 08 год. 00 хв. 12.10.2019 надати документи необхідні для проведення інспекційного відвідування.
На підставі наказу Управління Держпраці в Черкаській області від 16.10.2019 №1058 «Про проведення інспекційного відвідування УКП «Уманьтеплокомуненерго», колективного звернення працівників УКП «Уманьтеплокомуненерго», що надійшло за належністю від Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, направлення на проведення інспекційного відвідування №1058 від 16.10.2019 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативних актів Проценком Р.О. проведено інспекційне відвідування позивача в частині трудового договору, оплати праці.
В ході проведення інспекційного відвідування інспектором виявлено, зокрема, порушення вимог статті 24 КЗпП України - «Підприємством надані цивільно-правові договори укладені директором КП «Уманьтеплокомуненерго» Христинцем В.Г. 27.09.2019:
- з фізичною особою ОСОБА_2 на виконання роботи машиніста берегової насосної, що є фактичною посадою, зазначеною у Державному класифікаторі ДК 003:2010 за кодом 8163 - машиніст насосних установок та зазначена посада є у штатному розписі підприємства;
- з фізичною особою ОСОБА_3 на виконання роботи регенерації, виконання хімічних аналізів підживлювальної води, приготування соляних розчинів, контроль технологічного процесу, контроль водного режиму підживлювальної води, що є фактичною посадою, зазначеною у Державному класифікаторі ДК 003:2010 за кодом 8163 - апаратник хімводоочищення та зазначена посада є у штатному розписі підприємства
Зазначені цивільно-правові договори не мають кількісно-якісних показників, мають ознаки трудових відносин і фактично підмінюють трудові договори з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .».
За результатами інспекційного відвідування складено акт від 17.10.2019 № ЧК-516/362/АВ.
Крім того, 17.10.2019 інспектором праці Проценком Р.О. складено припис №516/362/АВ-П, яким встановлено термін щодо усунення вищезазначених порушень до 07.11.2019.а
05.11.2019 Управлінням Держпраці у Черкаській області, розглянувши справу та на підставі акта інспекційного відвідування від 17.10.2019 №ЧК-516/362/АВ, складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-516/362/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-234, відповідно до якої керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю на позивача накладено штраф у розмірі 250380,00 грн (а.с.95).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо проведення позапланової перевірки на предмет додержання законодавства з питань праці в частині трудового договору, оплати праці та постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.
Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених    Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р.    № 1985-IV,    Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р.    № 1986-IV, та    Законом України    «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю від 21.08.2019 №823 (далі Порядок №823).
Відповідно до п. 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з п.п. 1 п. 5 Порядку №823 підставою для здійснення інспекційних відвідувань є звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Колегія суддів звертає увагу на те, що інспекційне відвідування проведене на підставі наказу Управління Держпраці в Черкаській області від 16.10.2019 №1058 «Про проведення інспекційного відвідування УКП «Уманьтеплокомуненерго», колективного звернення працівників УКП «Уманьтеплокомуненерго», що надійшло за належністю від Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що у разі наявності процедурних порушень при здійсненні інспекційного відвідування позивач міг захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, при цьому, якщо допуск до проведення заходу державного контролю відбувся, в подальшому предметом розгляду має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється контролюючим органом. Посадова особа відповідача була допущена позивачем до проведення контролюючого заходу, тому процедурні порушення, за їх наявності, не можуть бути підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною.
Вище встановлені обставини справи свідчать про наявність правових підстав для проведення інспекційного відвідування позивача та правомірність дій відповідача, що спростовує позицію про вихід за межі предмету перевірки в межах звернення.
Пунктами 16 Порядку №823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
З акта інспекційного відвідування від 02.04.2019 № ЧК-286/1548/АВ вбачається, що відповідачем встановлений факт допуску до роботи 74 працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Щодо встановлених порушень, колегія суддів зазначає наступне.
Перевіркою встановлено порушення вимог статті 24 КЗпП України, а саме «Підприємством надані цивільно-правові договори укладені директором КП «Уманьтеплокомуненерго» Христинцем В.Г. 27.09.2019:
- з фізичною особою ОСОБА_2 на виконання роботи машиніста берегової насосної, що є фактичною посадою, зазначеною у Державному класифікаторі ДК 003:2010 за кодом 8163 - машиніст насосних установок та зазначена посада є у штатному розписі підприємства;
- з фізичною особою ОСОБА_3 на виконання роботи регенерації, виконання хімічних аналізів підживлювальної води, приготування соляних розчинів, контроль технологічного процесу, контроль водного режиму підживлювальної води, що є фактичною посадою, зазначеною у Державному класифікаторі ДК 003:2010 за кодом 8163 - апаратник хімводоочищення та зазначена посада є у штатному розписі підприємства
Зазначені цивільно-правові договори не мають кількісно-якісних показників, мають ознаки трудових відносин і фактично підмінюють трудові договори з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .».
Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.
Натомість визначення цивільно-правового договору передбачено ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Отже, предметом цивільно-правового договору можуть бути як роботи, які передбачають певний матеріальний результат, так і послуги, спожиті в процесі вчинення певної дії.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором метою договору є отримання певного результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Наведений висновок щодо застосування вказаних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 587/1714/17.
Згідно висновку, викладеному Верховним Судом в постанові від 26.09.2018р. у справі № 822/723/17, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт». 
З наданих позивачем договорів вбачається, що виконавці виконують роботу на свій ризик, самостійно організовують виконання роботи, не підлягають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. За результатами виконаних робіт сторонами підписано акти прийняття-передачі виконаних робіт. 
Крім того, представником позивача зазначено, що приймання таких працівників в штат позивач не планував.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.
Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України      та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.
За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі №200/9385/16 та від 28.02.2019 року у справі №824/766/16-а.
Так, з аналізу актів про прийняття-передачі виконання робіт (копії містяться в матеріалах справи) судом встановлено, що виконавці виконали, а замовник прийняв роботи у відповідності до предмету робіт визначених цивільно-правовими договорами.
Колегія суддів зазначає, що строк на який укладені цивільно-правові договори, не перевищує одного місяця, а відносини між позивачем та виконавцями не передбачають встановленого графіку роботи, а деякі з них укладено строком менше, ніж один місяць.
Окрім зазначеного встановлено, що 27.09.2019 фізична особа ОСОБА_3 (Виконавець) з однієї сторони і УКП «Уманьтеплокомуненерго» (Замовник) з іншої сторони уклали цивільно правовий договір №2-ЦД.
Згідно з предметом даного договору Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (роботи).
Відповідно до п. 1.1. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у т. ч. використовує власні засоби та матеріали.
Вартість послуг (робіт) за цивільно-правовим договором становить 6123,00 грн (п. 4.1. Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір набирає чинності з 27.09.2019 і діє до початку опалювального сезону.
З акту прийому наданих послуг до цивільно-правового договору №2-ЦД, вбачається, що Виконавцем надані, а замовником прийняті такі послуги (робота):.
- підготовка сировини до початку опалювального сезону;
- регулювання подачі води на послідуючі технологічні стадії виробництва;
- виявлення помилок обладнання і комунікацій та їх ліквідація;
- підготовка та чистка відстійників, деаераторів, механічних фільтрів до роботи в опалювальний сезон.
27.09.2019 фізична особа ОСОБА_2 (Виконавець) з однієї сторони і УКП «Уманьтеплокомуненерго» (Замовник) з іншої сторони уклали цивільно правовий договір №2-ЦД.
Згідно з предметом даного договору Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу машиніста берегової насосної) в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (роботи).
Відповідно до п. 1.2. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у т. ч. використовує власні засоби та матеріали.
Вартість послуг (робіт) за цивільно-правовим договором становить 6123,00 грн (п. 4.1. Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір набирає чинності з 27.09.2019 і діє до початку опалювального сезону.
З акту прийому наданих послуг до цивільно-правового договору №2-ЦД від 21.10.2019, вбачається, що Виконавцем надані, а замовником прийняті такі послуги (робота):.
- виявлення і ліквідація неполадок в устаткуванні до початку опалювального сезону;
- виконання поточного ремонту;
- очистка зворотніх клапанів насосів;
- підготовка насосної станції до роботи в опалювальний сезон (фарбування та побілка будівлі, вирізка дерев та кущі насосної станції).
Щодо посилання відповідача на ту обставину, що виконувані роботи підпадають під ознаки професій (машиніст насосних установок код КП 8163, код ЗКППТР 13910 та апаратник хімводоочищення (код 8163, код ЗКППТР 11078)), зазначені в класифікаторі професій України ДК 003:2010, колегія суддів зазначає наступне.
Так ознакою трудового договору є не назва професії, а умови роботи працівника, які відповідають змісту трудового або цивільно-правового договору. 
Вказує, що вказані роботи не мали постійного характеру, оскільки укладались з певним строком, а саме до початку опалювального сезону.
Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що посади, які зазначені в штатному розписі підприємства, на які посилається відповідач, є такими, роботи по яких виконуються сезонно, про, що зазначено у штатному розписі поряд з посадами (а.с.37) та підтверджується копією довідки УКП «Уманьтеплокомуненерго» (а.с.36).
Крім того, допитані в судовому засідання в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що до початку опалювального сезону працювали у позивача за цивільно-правовими договорами, трудового розпорядку підприємства не дотримувались, роботу виконували на власний розсуд, оплату праці отримували за результатом виконаної роботи.
Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.
Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 2 вказаної статті передбачає, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ст. 90. КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши відповідно до ст.ст. 73, 74, 75, 76, 90 КАС України надані відповідачем докази, суд дійшов висновку, що  вони у своїй сукупності не є достатніми для висновку про те, що укладені між позивачем та фізичними особами цивільно-правові договори за своєю суттю є трудовими договорами, тому дійшов висновку про недоведеність порушення позивачем ст. 24 КЗпП України. 
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відтак, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що законні підстави для накладення штрафу відсутні, тому постанова про накладення штрафу №ЧК 516/352/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-234 від 05.11.2019 у сумі 250 380,00 грн. підлягає скасуванню.
Та погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, порушення позивачем ст. 24 КЗпП України.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11,  241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від  05 лютого 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
                    
Судді:                                                                                          М.І. Кобаль,

                                                                                                    О.М. Оксененко