ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 травня 2020 року                                                                    м. Чернівці
справа № 715/1402/19
провадження 22-ц/822/393/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І. 
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа –Банк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа –Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законний представник яких ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Глибоцької РДА Глибоцького району Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В липні  2019  року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося в суд  з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - служба у справах дітей Глибоцької РДА Глибоцького району Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.
Позовні вимоги обґрунтувало слідуючими обставинами.
19.12.2005 року укладено кредитний договір № 370 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 19.12.2005 року, АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, відповідно до якого банку передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . 
03 липня 2009 року між вищевказаним сторонами укладено  додатковий договір № 1 про зміну умов договору іпотеки № 370 від 19.12.2005 року, за умовами якого змінено п. 1.4.1 та вказано, «повернення кредиту в сумі 37 634,56 доларів США 56 центів з кінцевим терміном повернення заборгованості 14.12.2020 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання».
14.06.2010 року було перейменування АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк».
Посилаючись на порушення відповідачем умов договору, позивач просив ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру за АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 370 від 19.12.2005 року, а саме: строкова заборгованість – 4590,08 дол. США, прострочена заборгованість – 25607,00 дол. США, строкова заборгованість по нарахованих % - 279,74 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих % - 32767,63 дол. США на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 03150, Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська 100, МФО 300023, п/р № НОМЕР_1 , ЄДРПОУ 00039019, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в сумі - 739 507,00 гри. 
Виселити відповідачів з квартири за АДРЕСА_2 . 
Встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п.10 ст.265 ЦПК. Стягнути солідарно з відповідачів на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» - витрати по сплаті судового збору в сумі - 13 013,61 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2020 року в позові АТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк»  просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - служба у справах дітей Глибоцької РДА Глибоцького району Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення задовольнити в повному обсязі, із врахуванням внесених 04.02.2019 року змін до ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
АТ «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі зазначає, що відмовляючи у позові судом першої інстанції застосовано строк позовної давності з порушення норми процесуального права.
Наведені мотиви в рішенні суду є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази що свідчать про направлення на адресу позичальника або вручення позичальнику вимоги від 20.08.2015 року. 
В матеріалах справи відсутні будь –які докази направлення та вручення такої вимоги, відсутній конверт виділення поштового зв`язку про її направлення, або розписка про її отримання, а висновки суду про отримання даної вимоги є всього лише припущенням та не доводяться жодними доказами.
Сам текст вимоги не містить посилання на те, що банк вимагає дострокового виконання умов кредитного договору, а саме дострокового погашення заборгованості строк сплати якої ще не настав. Дана вимога має назву «про усунення порушень зобов`язання за договором кредиту» а не «про дострокове погашення заборгованості».

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
       Судом встановлено, що 19.12.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк»», правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав кредит у сумі 36 270 доларів США зі сплатою 11,5 процентів річних, а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором, а саме до 14 грудня 2020 року.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 19.12.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк»», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір іпотеки (майнової поруки), за умовами якого останній передав в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_3 , що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2005 року.
03.07.2009 року між вищевказаним сторонами укладено додатковий договір № 1 про зміну умов договору іпотеки № 370 від 19.12.2005 року, за умовами якого змінено п. 1.4.1 та вказано, «повернення кредиту в сумі 37 634,56 доларів США 56 центів з кінцевим терміном повернення заборгованості 14.12.2020 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання.
Згідно з розрахунком заборгованості відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, допустив утворення заборгованості, яка становить 63 244,45 дол. США та складається з: строкова заборгованості за кредитом у розмірі 4590,08 дол. США; прострочена заборгованість  25 607 дол. США; строкова заборгованість заборгованості за відсотками у розмірі 279,74 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими % 32 762,63 дол. США.
20.08. 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до відповідача ОСОБА_1 з листом № 09.202-11/183 в якому повідомив останньому, що неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором кредиту, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту згідно з графіком, передбаченим договором кредиту, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості в сумі 51 678,48 доларів США. Враховуючи викладене,   останньому було запропоновано повернути заборгованість за кредитом,  відсоткам та пенею. 
       Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року.
Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити передавальний акт.
15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого AT «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки банком пред`явлено після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.
Отже, позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи наявність заборгованості відповідача, ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору іпотеки.
Водночас, відповідачами в суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності.
Статтями 256, 257, 259 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1, 2 статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина 3 цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина 5 цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина 1 цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.
Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2009 року на адресу відповідача ОСОБА_1 банком була направлена претензія про погашення заборгованості за договором кредиту, в якій зазначено : « у зв`язку з невиконанням вами умов, договір кредиту вважається таким, що закінчився і підлягає достроковому поверненню», отже, банком змінено строк договору, крім того, 20 серпня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» скористалося своїм правом,  передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до ОСОБА_1 з листом № 09.202-11/183 в якому запропоновано повернути заборгованість за кредитом та відсоткам.
З позовом АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду 10 липня 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності.
Доводи апелянта про те, що така вимога банку не була отримана відповідачем є безпідставними, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції було оглянуто оригінал, отриманої  відповідачем вимоги від 20.08.2015 року № 09.202-11/183, про що зазначено в рішенні суду. 
Зазначене знайшло свого підтвердження і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Відповідач ОСОБА_1 при розгляді апеляційної скарги підтвердив, що отримав від банку зазначеного листа, однак, заборгованість не погашав, оскільки не мав коштів. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, правильно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»   залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 15 травня 2020 року. 

Головуючий                                            І.Б. Перепелюк

Судді:                                  Н.К. Височанська        

А.І. Владичан