Постанова 
Іменем України                                  
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 619/2084/19
 
провадження № 61-1864св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),   Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська державна зооветеринарна академія,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головко Вікторії В`ячеславівни, на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року у складі судді Болибока Є. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської державної зооветеринарної академії про стягнення недоплаченої заробітної плати.
 
Позовна заява мотивована тим, що 29 червня 1994 року вона закінчила Харківський державний аграрний університет ім. В. В. Докучаєва за спеціальністю економіка і управління в галузях АПК та їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста економіста організатора (диплом НОМЕР_1). 
22 серпня 2001 року її призначено на посаду економіста навчального закладу. 
04 грудня 2001 року зарахована на посаду старшого економіста закладу.
01 вересня 2007 року призначена на посаду асистента кафедри менеджменту та маркетингу, уклавши з Харківською державною зооветеринарною академією контракт від 01 вересня 2007 року № 141. 
02 лютого 2009 року переведена на посаду старшого викладача кафедри менеджменту та маркетингу. 
01 лютого 2011 року призначена на посаду доцента кафедри менеджменту та маркетингу. 
05 липня 2011 року здійснено перейменування кафедри менеджменту та маркетингу на кафедру менеджменту та адміністрування. При цьому, вона продовжила працювати на посаді доцента.
Згідно з контрактом від 01 вересня 2007 року № 141 на неї покладені обов`язки відповідно до чинного законодавства, статуту академії та цього контракту. 
Рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту від 26 вересня 2012 року їй присвоєно вчене звання доцента кафедри менеджменту і адміністрування, що також є однією із вимог виконання умов контракту з навчальним закладом. 
01 листопада 2014 року вона призначена на посаду доцента кафедри менеджменту, економіки та маркетингу, уклавши з відповідачем відповідний контракт № 97 строком на 5 років. 
30 червня 2016 року вона отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації за спеціальностями маркетинговий менеджмент, інвестиційний менеджмент, самоменеджмент та 12 квітня 2019 року за спеціальностями маркетинг, планування, страхування, основи наукових досліджень.
Зазначала, що 08 жовтня 2008 року їй було присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами, у той період часу коли вона працювала асистентом кафедри менеджменту та маркетингу, а потім старшим викладачем, доцентом кафедри, отримала ряд свідоцтв про підвищення кваліфікації за спеціальностями, тому має право на доплату за науковий ступінь кандидата наук з моменту присудження даного звання по теперішній час, оскільки її діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем та у всіх вищих навчальних закладах України, незалежно від підпорядкування, доцентам проводиться доплата і за науковий ступінь кандидата наук (15 %). Але, незважаючи на усні звернення до керівництва та бухгалтерії навчального закладу, доплата за науковий ступінь кандидата наук їй не проводиться.
Внаслідок зазначених вище неправомірних та протиправних дій службових осіб даного навчального закладу, їй заподіяно значну матеріальну шкоду, яка полягає в недоплаті 15 відсотків посадового окладу з 08 жовтня               2008 року до теперішнього часу. Також незаконні дії службових осіб даного закладу завдали їй непоправної моральної шкоди, що полягає у сильних душевних стражданнях. 
Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: стягнути з Харківської державної зооветеринарної академії заподіяну майнову шкоду у розмірі 82 603,43 грн, як недоплачену заробітну плату - доплату за науковий ступінь кандидата економічних наук,                           15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) за період                            з 08 жовтня 2008 року по теперішній час; зобов`язати відповідача провести перерахунок заробітної плати за вказаний період часу та у подальшому проводити виплату заробітної плати відповідно до вимог чинного законодавства; стягнути з Харківської державної зооветеринарної академії заподіяну моральну шкоду у розмірі 80 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відповідності ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності займаній посаді. ОСОБА_1 не довела достатніми, належними та достовірними доказами заподіяння їй моральної шкоди, у зв`язку з неправомірними діями відповідача.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката                Головко В. В., залишено без задоволення, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, ухваливши законне й обґрунтоване рішення.
Апеляційний суд також вказав, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про встановлення відповідності її наукового ступеня займаній посаді, що є необхідним для встановлення такої відповідності та подальшого нарахування доплат згідно зі статтею 20 Закону України «Про оплату праці» та наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ». Тому колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду,                   представник ОСОБА_1 - адвокат Головко В. В.,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно встановили обставини справи, а також оцінили надані суду докази, ухваливши помилкові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що нею підтверджено відповідність ученого звання та наукового ступеню до профілю діяльності займаної посади.
Вказує, що суди не врахували, що 08 жовтня 2008 року їй присвоєно науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами, та те, що вона у той час працювала асистентом кафедри менеджменту та маркетингу, а потім старшим викладачем, доцентом даної кафедри, отримала ряд свідоцтв про підвищення кваліфікації за спеціальностями, тому має право на доплату за науковий ступінь кандидата наук з моменту присвоєння даного звання по теперішній час, оскільки її діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем та у всіх вищих навчальних закладах України, незалежно від підпорядкування, доцентам проводиться доплата і за науковий ступінь кандидата наук (15 %). Але, незважаючи на звернення до керівництва та бухгалтерії навчального закладу, доплата за науковий ступінь кандидата наук їй не проводилась. 
Зазначає, що залишилися поза увагою судів уточнюючі позовні заяви, де розрахунок суми матеріальної шкоди було розроблено з урахуванням даних пенсійного фонду. Заявлені її представником клопотання про витребування у відповідача даних щодо нарахування їй заробітної плати, відповідних наказів, судом були незадоволені, у зв`язку із чим виникла проблема у розрахунку суми матеріальної шкоди. Дану справу незаконно було віднесено до малозначної. Заяву її представника щодо розгляду справи за обов`язкової його участі залишено поза увагою, справа розглядалася без виклику сторін. 
Звертає увагу, що судом першої інстанції залишена поза увагою відповідь на відзив на позовну заяву та невірно застосовано Закон України «Про вищу освіту», частиною дев`ятою статті 55 якого, зокрема, встановлено, що посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання. Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, зокрема, доцентів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу. Вимогами щодо науково-педагогічних працівників, які входять до складу кафедр, передбаченими частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про вищу освіту» не встановлено умови щодо відповідності у них наукових ступенів тієї галузі наук, яка відповідає профілю кафедри, як це, зокрема, передбачено частинами другою та шостою цієї статті для керівників кафедр та факультетів. Вважає, що якщо науково-педагогічний працівник, який має науковий ступінь кандидата у відповідній галузі наук, або вчене звання, пройшов конкурсний відбір та обраний на посаду доцента кафедри, то доплата за науковий ступінь та вчене звання має провадитись йому незалежно від теми дисертації, спеціальності та галузі наук, за якими його присуджено, як особі, діяльність якої за профілем збігається з науковим ступенем та вченим званням.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2020 року Харківська державна зооветеринарна академія подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, оскільки суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи, надавши належну оцінку доказам та обставинам справи, тому судові рішення судів попередніх інстанцій просить залишити без змін. 
Зазначає, що в академії створено комісію, яка визначає відповідність наукового ступеню займаній посаді, проте ОСОБА_1 не зверталася в академію з відповідною заявою.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 17 березня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2020 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З огляду на копію трудової книжки ОСОБА_1 , вона займала наступні посади у Харківській державній зооветеринарній академії:
з 22 серпня 2001 року згідно з наказом № 325-к зараховано на посаду економіста;
з 03 грудня 2001 року згідно з наказу № 506-к звільнена з займаної посади у зв`язку з ліквідацією інституту на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України;
з 04 грудня 2001 року згідно з наказом № 510-к зарахована на посаду старшого економіста; згідно з наказом від 06 листопада 2002 року № 785-к вважається провідним фахівцем (старшим економістом);
з 05 квітня 2007 року згідно з наказом від 30 березня 2007 року № 49-к переведена на посаду асистента кафедри менеджменту і маркетингу;
з 01 вересня 2007 року згідно з наказом від 05 липня 2007 року № 124-к призначена на посаду асистента кафедри менеджменту і маркетингу, як обрана за конкурсом, з укладенням контракту терміном на п`ять років;
з 02 лютого 2009 року згідно з наказом № 28-к переведена на посаду старшого викладача кафедри менеджменту і маркетингу;
з 01 лютого 2011 року згідно з наказом № 29-к призначена на посаду доцента кафедри менеджменту та маркетингу, як обрана на підставі рішення вченої ради;
з 05 липня 2011 року згідно з наказом № 486 перейменовано кафедру менеджменту і маркетингу на кафедру менеджменту і адміністрування, продовживши працювати на посаді доцента;
з 01 березня 2013 року згідно з наказом від 26 лютого 2013 року № 32-к переведена на 0,75 ставки посади доцента кафедри менеджменту і адміністрування;
з 01 квітня 2014 року згідно з наказом від 26 березня 2014 року переведена на повну ставку посади доцента кафедри менеджменту і адміністрування;
з 01 вересня 2014 року згідно з наказом № 158-к переведена на повну ставку посади доцента новоствореної кафедри менеджменту економіки та маркетингу з послідуючим проходженням за конкурсом;
з 01 листопада 2014 року згідно з наказом від 30 жовтня 2014 року № 201-к призначена на посаду доцента кафедри менеджменту, економіки та маркетингу з укладанням контракту терміном на п`ять років.
 
З огляду на копію диплома НОМЕР_2 рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 08 жовтня 2008 року № 23-06/7 ОСОБА_1 присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук зі спеціальності економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності) (а. с. 24).
 
З копії атестату доцента НОМЕР_3 видно, що рішенням атестаційної колегії від 26 вересня 2019 року протокол №5/02-Д, ОСОБА_1 присвоєно вчене звання доцента кафедри менеджменту і адміністрування (а. с. 25).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Головко В. В., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Частиною третьою статті 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, можуть встановлюватися угодою сторін.
 
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.
 
Частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
 
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня                1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснно, що при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.
 
У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.
 
Згідно з положеннями частин дев`ятої, одинадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.
 
Відповідно до підпунктом «г» пункту 3 статті 4 наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» від 26 вересня 2005 року № 557 установлено доплати працівникам, зокрема, кандидата наук, доктора філософії - у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем. За наявності у працівників двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем.
Відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівника на займаній посаді визначається керівником навчальних закладів, установ освіти та наукових установ.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достатніх доказів того, що її учене звання та науковий ступень відповідає профілю її діяльності на займаній посаді, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтованого відмовив у задоволенні її позову. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що у разі, коли науково-педагогічний працівник, який має науковий ступінь кандидата у відповідній галузі наук, або вчене звання, пройшов конкурсний відбір та обраний на посаду доцента кафедри, то доплата за науковий ступінь та вчене звання має провадитись йому незалежно від теми дисертації, спеціальності та галузі наук, за якими його присуджено, як особі, діяльність якої за профілем збігається                              з науковим ступенем та вченим званням, є безпідставними, оскільки положеннями наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ»                 від 26 вересня 2005 року № 557, яким і встановлено спірну надбавку, передбачено, що доплата працівникам - кандидатам наук, встановлюється, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем.
Крім того, вказаним наказом встановлено, що відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівника на займаній посаді визначається керівником навчальних закладів, установ освіти та наукових установ.
 
Апеляційний суд, залишаючи без змін апеляційну скаргу представника позивача, правильно вказав, що  ОСОБА_1 не зверталася до Харківської державної зооветеринарної академії із заявою про встановлення відповідності її наукового ступеня займаній посаді, що             є необхідним для встановлення такої відповідності та подальшого нарахування доплат, тому її позов є необґрунтованим.
ОСОБА_1 не спростувала вказаного висновку та не довела, що таке звернення з її боку існувало, що було її процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.
 
Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача норм матеріального та процесуального права. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи є фактично аналогічними               з доводами її апеляційної скарги, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Посилання заявника на те, що аналогічний позов колишнього ректора Харківської державної зооветеринарної академії у справі № 619/1759/19 було вирішено на його користь рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року, не заслуговують на увагу, оскільки постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року апеляційну скаргу Харківської державної зооветеринарної академії було задоволено. Вказане рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Головка В. О. до Харківської державної зооветеринарної академії про перерахунок та стягнення заробітної плати залишено без задоволення. А ухвалою Верховного Суду від 18 лютого             2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головка В. О. на постанову Харківського апеляційного суду від 10 січня       2020 року відмовлено.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального              і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головко Вікторії В`ячеславівни - залишити без задоволення.
 
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк