УХВАЛА
 
07 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/12628/16-ц
провадження № 61-16589св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю.,  Зайцева А. Ю.,                     
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 (третя особа за зустрічним позовом),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року у складі судді Сливка Л. М., постанову Тернопільського апеляційного суду                                   від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів: Ходоровський М. В., Ткач З. Є., Ткач О. І.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                  № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
У листопаді 2016 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір                               № МL-E00/027/2007 за яким позичальник отримала кредит в сумі                                          20 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,49 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язалась повернути ці кошти та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. 
 
До цього договору сторонами було укладено ряд додаткових договорів,                           а саме: 23 січня 2009 року, 25 січня 2010 року, 25 січня 2010 року та 23 лютого 2011 року. Ними було викладено графік платежів у новій редакції, визначено порядок страхування майна та збільшено строк користування кредитом.                       
 
У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-E00/021/2007 до якого було укладено додаткові договори 25 січня 2010 року та 23 лютого                 2011 року. Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконує неналежно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі                                                       15 207,76 дол. США, що еквівалентно 377 850,48 грн. 
 
02 листопада 2015 року ОСОБА_1 було відправлено досудову вимогу                від 26 жовтня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором, яка у добровільному порядку погашена не була.
 
На підставі викладеного АТ «ОТП Банк» просило стягнути солідарно                                із відповідачів суму заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2007 року в розмірі 15 207,76 дол. США, що еквівалентно 377 850,48 грн за офіційним курсом НБУ на 06 липня 2016 року, що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 12 458,65 дол. США та суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 2 749,11 дол. США.
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до                      АТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції.
 
Позовна заява мотивована тим, що при укладенні договору позичальнику не було роз`яснено інформації, визначеної пунктом 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У матеріалах справи немає платіжного документа, оформленого належними ініціатором переказу коштів на суму                     20 000 дол. США, на підставі якого банк здійснив перерахунок кредитних коштів за реквізитами вказаними позичальником.
 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати кредитний договір від 17 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», удаваним правочином;  умову кредитного договору від 17 квітня 2007 року. укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» щодо: «Розімір і Валюта Кредиту 20 000 (двадцять тисяч) Валюта: дол. США викласти в такій редакції: «Розмір і Валюта Кредиту - 101 000 грн (сто одна тисяча) Валюта: Українська гривня».
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                      від 12 березня 2019 року у позові АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не доведено розмір заборгованості, суму якої він просить стягнути, первинні касові та меморіальні документи банку для проведення економічної експертизи надані не у повному обсязі, у зв`язку із цим відсутні підстави для задоволення первісного позову.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції, місцевий суд виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, однак позов поданий з пропуском позовної давності, про наслідки спливу якої заявив відповідач.
 
Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, АТ «ОТП Банк» звернулося з апеляційною скаргою на нього.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2019 року рішення місцевого суду від 12 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № МL-E00/027/2007 від 17 квітня 2007 року в розмірі                                             13 866,41 дол. США, що еквівалентно 344 183 грн за офіційним курсом НБУ на 06 липня 2016 року, що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 12 458,65 дол. США та суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 1 407 дол. США.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що факт наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитом у розмірі 13 866,41 дол. США підтверджується розрахунком заборгованості. Тому, оскільки позичальник не виконала зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яка має бути стягнута з боржника на користь позивача за первісним позовом.
 
Рішення місцевого суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк», третя особа:  ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умов договору у новій редакції не було предметом перегляду апеляційним судом.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить: скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині первісного позову та залишити в силі рішення місцевого суду в цій частині;  скасувати рішення судів в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідили і не надали належної правової оцінки доказам у справі.
 
Статтею 388 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) передбачено, що судом касаційної інстанції   у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
28 жовтня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
 
Розглянувши справу, Верховний Суд дійшов до висновку, що касаційне провадження необхідно закрити в частині зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.
 
Згідно із пунктом 1 частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої  статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Встановлено, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк», третя особа:                           ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умов договору у новій редакції не було предметом перегляду апеляційним судом. 
 
Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_1 в особі представника               ОСОБА_3 була подана на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року, яке в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» не належить при таких обставинах до переліку рішень, які відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку, оскільки у цій частині не було предметом апеляційного перегляду.
 
Враховуючи те, що провадження у справі за касаційною скаргою                       ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року, постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 липня                       2019 року відкрито і в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк», а тому касаційне провадження в цій частині необхідно закрити як помилково відкрите.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умов договору у новій редакції закрити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Коротенко

  С. Ю. Бурлаков 

  А. Ю. Зайцев