ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року	Львів	Справа № 300/1290/19 пров. № 857/13829/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,           
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року, прийняте суддею Біньковською Н.В. у місті Івано - Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,- 

                                                              встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання незаконною відмову у врахуванні періоду роботи в Коломийському міжрайонному дермато -венерологічному диспансері на посаді біолога клініко-діагностичної лабораторії з 02.01.2013 року по 17.12.2018 року до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років; зобов`язання зарахувати період роботи в Коломийському міжрайонному дермато - венерологічному диспансері на посаді біолога клініко-діагностичної лабораторії з 02.01.2013 року по 17.12.2018 року до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити пенсію з дня звернення, а саме з 25.01.2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року позов задоволений.
Задовольняючи позов, суд провів аналіз законодавства та взяв до уваги трудову книжку позивача, посадові інструкції та зробив висновок, що позивач являється лікарем вищої категорії за спеціальністю «клінічна лабораторна діагностика» і позивач 02.01.2013 року  була за згодою заміни , переведена на посаду біохіміка через відсутність у Класифікаторі професій ДК 003-2005  посади лаборанта з вищою освітою.
Є помилковим покликання відповідача на наказ МОЗ №30/519 від 05.10.2005 року, оскільки таким затверджено умови оплати праці  працівникам закладів охорони здоров`я, а також наказ МОЗ №33 від 23.02.2000 року з огляду на втрату ним чинності.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги проведено аналіз законодавства та зазначено, що її стаж за спеціальністю як працівника охорони здоров`я становить 24 роки (з 01.09.1992 року по 31.08.1994 року; з 01.09.1994 року по 01.07.2002 року; з 01.12.2005 року по 01.01.2013 року). Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 01.12.2005 року по 17.12.2018 року  працювала в Коломийському міжрайонному дермато – венерологічному диспансері.
У стаж роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років не враховано роботу на посаді біолога клініко – діагностичної лабораторії (з 02.01.2013 року –по 17.12.2018 року).
З аналізу норм постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 та наказу Міністерства охорони здоров`я  України №385 від 28.10.2002 року, посада «біолог» не є посадою лікаря, яка відноситься до посад середнього медичного персоналу.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12.08.2009 року №588 затверджено номенклатуру спеціальностей та відповідно посада біолога клініко – діагностичної лабораторії належить до посад професіоналів з вищою медичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я.
За відсутності достатнього стажу, призначити пенсію неможливо.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у 1992 році закінчила повний курс Коломийського медичного училища імені І.Я. Франка, про що їй видано диплом про освіту по спеціальності «сестринська справа» та присвоєння кваліфікації «медичної сестри» (а.с.10).
У 1998 році позивач закінчила Чернівецький державний університет ім. Ю. Федьковича та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «біологія» та здобула кваліфікацію «біолога, викладача біології і хімії» (а.с.11).  
Позивачу у 2012 році видано сертифікат спеціаліста (лікаря, провізора) про присвоєння звання «біолога» спеціаліста за спеціальністю «клінічна лабораторна діагностика» №67765 від 28.12.2012 року (а.с.12). 
Позивач також неодноразово проходила підвищення кваліфікації, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с.13-15).
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1992 року, позивач працювала в Коломийському міжрайонному дермато - венерологічному диспансері: 
- з 01.12.2005 року прийнята на посаду лаборанта клінічної лабораторії на повну ставку; 
- з червня 2012 року переведена на посаду лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії; 
- з 02.01.2013 року призначена на посаду біолога клініко-діагностичної лабораторії; 
- з 17.12.2018 року звільнена із займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.16-17).
18.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача про призначення їй пенсії за вислугу років, в порядку пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
15.03.2019 року рішенням Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №613 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.50-52). Рішенням зазначено, що не враховано в стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 02.01.2013 року по 17.12.2018 року в Коломийському міжрайонному дермато - венерологічному диспансері на посаді біолога клініко-діагностичної лабораторії. Посада біолог в Переліку закладів охорони здоров`я та лікарських посад, визначеного наказом  Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002  року відсутня. Відповідно до Положення про проведення атестації професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я  України від 12.08.2009 року №588 посада біолога клініко-діагностичної лабораторії належить до посад професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я. 
Листом Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №3467/03.1 від 22.03.2019 року позивачу повідомлено, що у призначенні пенсії за вислугу років відмовлено в зв`язку з відсутністю необхідного стажу за спеціальністю. Необхідний стаж становить 25 років, наявний стаж 24 роки, а період  з 02.01.2013 року  по 17.12.2018 року в Коломийському міжрайонному дермато-венерологічному диспансері на посаді біолога клініко-діагностичної лабораторії не враховано в стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (а.с.22-23).
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до  пункту «е»  статті 55 Закону.
Відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту. 
Таким чином, судом першої інстанції вірно звернута увага на те, що працівникам охорони здоров`я, які мають станом на 01.04.2015 року - 25 років спеціального стажу відповідно до пункту «е» ст.55 Закону пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку та за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджено Перелік  закладів  і   установ   освіти,   охорони здоров`я та соціального захисту і посад,  робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі – Перелік).
Відповідно до Переліку право на таку пенсію мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Згідно з п. 50 Додатком № 3 до Наказу МОЗ України від 23.02.2000 року № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я», з наступними змінами і доповненнями, посади лаборантів установлюються з розрахунку:
а) 1 посада на 60 ліжок;
б 1 посада на 10 посад лікарів, які ведуть амбулаторний прийом;
в) у поліклініках лікарень, лікарський персонал у яких встановлюється згідно з підпунктом б) п. 7, - без врахування посад лікарів-фтизіатрів, лікарів-дерматовенерологів, лікарів-онкологів і, крім того, з розрахунку 1 посада на 2 посади лікарів-онкологів, які ведуть амбулаторний прийом, і 1 посада - на 3 посади лікарів-дерматовенерологів і лікарів-фтизіатрів, які ведуть амбулаторний прийом;
г) 1,35 посади на 10 тис. дорослого населення району для проведення диспансеризації.
При проведенні біохімічних, бактеріологічних, цитологічних, серологічних досліджень посади лаборантів установлюються за штатними нормативами відповідних підрозділів (додаток 26).
Наказом МОЗ України від 12.03.2008 року № 122 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.200 року № 33» дозволено замінювати за відомістю заміни посади лікарів-лаборантів за спеціальностями «Клінічна біохімія» на посади «біохімік» (відповідно дол. примітки після пункту «г» пункту 14 до Додатка 26).
З врахуванням даних змін МОЗ листом від 22.07.2008 року № 1-02-13/21 запропонувало в лабораторних підрозділах замінювати за відомістю заміни посади «лікарів-лаборантів з клінічної біохімії» на посади «біохіміків» та призначати на них спеціалістів з вищою немедичною освітою за спеціальністю «біохімія». Посади лаборантів з вищою освітою у зв`язку з їх відсутністю в Класифікаторі професій ДК 003-2005 замінити на посади біохіміків, з дотриманням вимог, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 листа. Спеціалістів, які зараховані на посади лаборантів з вищою освітою після 01.10.1994 року, за умови їх згоди, перевести відповідно на посади біологів, хіміків, бактеріологів (пункт 7 зазначеного листа МОЗ).
Із трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 01.09.1992 року вбачається, що остання з 01.12.2005 року прийнята на посаду лаборанта клінічної лабораторії в Коломийському міжрайонному дерматовенерологічному диспансері, а з червня 2012 переведена на посаду лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, в цій же установі - з 02.01.2013 року по 17.12.2018 року призначена на посаду біолога клініко-діагностичної лабораторії.
З приводу покликання апелянта на те, що посада «біолог» не є посадою лікаря, яка відноситься до посад середнього медичного персоналу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно наказу МОЗ України від 12.08.2009 року №588  «Про атестацію професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я» посада біолога входить в номенклатуру спеціальностей професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я.
Відтак, суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для врахування періоду роботи позивача в Коломийському міжрайонному дерматовенерологічному диспансері на посаді біолога клініко-діагностичної лабораторії з 02.01.2013 року по 17.12.2018 року до стажу роботи, що дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як спеціального стажу.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                          постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 300/1290/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 19.03.2020 року.