Постанова                       
Іменем України         

04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/13890/15-ц
провадження № 61-15953св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),   Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка не приймала участі у справі, за апеляційною скаргою якої було переглянуто ухвалу суду першої інстанції, -  ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Єльцова В. О., від 17 липня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до           ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Під час розгляду справи у судовому засіданні сторони дійшли згоди та звернулись із заявою про затвердження мирової угоди, надавши підписану мирову угоду.
За умовами мирової угоди сторони домовились, що оскільки у відповідача відсутні кошти для задоволення кредиторських вимог позивача, то погодилися, що кредитор може задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Сторони домовилися між собою, що у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики        від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624,24 грн, що станом на 18 грудня       2015 року відповідно до офіційного курсу Національного банку України  становило 70 938,00 дол. США, звертається стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м, житловою площею 52,7 кв. м, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за вартістю предмета іпотеки згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності (далі - СОД) у розмірі                  200 300,00 грн. 
З моменту затвердження мирової угоди та набрання ухвалою суду законної сили вважається, що зобов`язання за договором позики від 30 вересня    2013 року ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, у зв`язку з чим сторони не мають жодних майнових претензій одна до одної з приводу даного договору позики.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси, у складі судді        Мельник І. О., від 13 січня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою:
- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624,24 грн, що станом на 18 грудня 2015 року відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 70 938,00 дол. США, звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м, житловою площею 52,7 кв. м, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за вартістю предмета іпотеки згідно з висновком СОД у розмірі 200 300,00 грн;
- зобов`язання за договором позики від 30 вересня 2013 року ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, сторони жодних майнових претензій не мають одна до одної з приводу даного договору позики.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, а сама угода укладена у межах цивільної і процесуальної дієздатності сторін.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову. 
Прийнято відмову від позову ОСОБА_1 .
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки визнано нечинною.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відмова позивача від позову є добровільною та відповідає волі останнього. Позивач усвідомлює наслідки такої своєї процесуальної дії і прийняття відмови від позову не порушує права інших осіб.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області                   від 17 липня 2019 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, апеляційним судом повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Судом не враховано виконання сторонами умов мирової угоди, а також те, що спірна квартира вже неодноразово змінила свого власника. Крім того, апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
03 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. Відмовлено      ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про зупинення дії ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року. 
17 лютого 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Зупинено дію ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року до закінчення її перегляду у касаційному порядку.
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ОСОБА_3 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою:
- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624,24 грн, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на               18 грудня 2015 року згідно курсу НБУ становить 70 938,00 дол. США, звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м, житловою площею 52,7 кв. м, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за вартістю предмета іпотеки згідно з висновком СОД у розмірі 200 300,00 грн;
- зобов`язання за договором позики від 30 вересня 2013 року             ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, сторони не мають жодних майнових претензій одна до одної з приводу даного договору позики.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.
17 квітня 2019 року особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2019 року поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року та відкрито апеляційне провадження у справі за поданою апеляційною скаргою.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій по справі, а справу призначено до розгляду.
17 липня 2019 року, до початку розгляду справи судом апеляційної інстанції, на адресу Апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позову, в якій він просив прийняти його відмову від позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнати нечинною ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси                від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди, скасувати її, а провадження у справі закрити.
У поясненнях ОСОБА_2 , наданих суду 17 липня 2019 року, остання вказує про те, що умови морової угоди відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року сторонами були виконані. Квартира АДРЕСА_1 , після виконання мирової угоди двічі була відчужена за договорами купівлі-продажу, а нині ця квартира перебуває в іпотеці.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 , ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - визнано нечинною, а провадження у справі закрито.
Приймаючи відмову від позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважав, що така відмова позивача від позову не порушує права інших осіб.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
За загальним правилом апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження, проте у разі не наведення заявником поважних причин пропущення цього строку, у суду відсутні на це процесуальні повноваження.
Поновлення судом строку оскарження без обґрунтованої підстави є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.
При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.
Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом  процесуальний  строк подання апеляційної скарги.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене. 
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Під час вирішення питання про поновлення заявнику ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд вищевказаного не врахував, формально вказав про наявність таких підстав, взявши до уваги лише те, що ОСОБА_3 не був залучений до розгляду справи як сторона, достеменно не з`ясувавши питання про обізнаність останнього з 2016 року щодо наявності ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року.
Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу трьох років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, встановленого на апеляційне оскарження.
За правилами частини третьої статті 354 та частини другої                         статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, однак строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Отже, положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право суду на поновлення строку на апеляційне оскарження, але не вказують про обов`язок вчинення таких дій.
Суд повинен звертати увагу та дослідити усі доводи заявника, врахувати тривалість строку, який пропущено, поведінку заявника протягом цього строку, які дії він вчиняв. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.
За таких обставин доводи заявника про немотивоване поновлення апеляційним судом ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду заслуговують на увагу.
Разом із тим, не взявши до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що умови мирової угоди відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року сторонами вже були виконані, спірна квартира після виконання мирової угоди двічі була відчужена за договорами купівлі-продажу, а на час перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку перебувала в іпотеці у третьої особи, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що відмова позивача від позову не порушує права інших осіб.
Відмова від позову після виконання мирової угоди є нічим іншим як зловживанням процесуальними правами.
Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести.
Враховуючи викладене, ухвали суду апеляційної інстанції про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкриття апеляційного провадження у справі та про прийняття відмови від позову ОСОБА_1 із визнанням нечинною ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня             2016 року і закриттям провадження у справі не можуть вважатися законними й обґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частинами третьою і четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.                У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції                від 17 липня 2019 року та ухвала Апеляційного суду Черкаської області               від 26 квітня 2019 року підлягають скасуванню із направленням справи для розгляду до суду апеляційної інстанції.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	А. А. Калараш	
 	 	
 	В. В. Сердюк	
 	 	
 	І. М. Фаловська