РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року
м. Рівне

Справа № 570/433/19
Провадження № 22-ц/4815/474/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.,

учасники справи:
позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року у складі судді Кушнір Н. В., ухвалене в м. Рівне, дата складання повного тексту рішення невідома, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про виділ майна в натурі в цілу із спільної часткової власності, в якому просив виділити в натурі 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1   в об`єкт самостійної власності

ОСОБА_2 через свого представника - ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі в цілу із спільної часткової власності задоволено повністю. Виділено частку ОСОБА_1 із спільної часткової власності як цілу частку майна в натурі, в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка складається з: 1-1 коридор - 3,1 кв.м.; 1-2 коридор - 15,4 кв.м.; 1-3 кухня - 10,2 кв.м.; 1-4 житлова-21,7 кв.м.; 1-.5 житлова- 13,3 кв.м.; 1-6 туалет - 1,1 кв.м.; 1-7 ванна - 3,6 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., господарська будівля - літ. «Г», погріб - літ. «Пг/Г», огорожа - №1, що становить цілий самостійний об`єкт нерухомого майна.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції частині задоволених первісних позовних вимог вмотивоване передбаченим законом правом співвласника на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, та обґрунтоване наявністю належних доказів на підтвердження права позивача як співвласника на такий виділ, а також технічної можливості виділу частки шляхом поділу об`єкта нерухомого майна, що підтверджене відповідним експертним висновком. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог вмотивоване відсутністю технічної можливості виділу частки відповідачу-позивачу відповідно до часток співвласників і їх розміру, а також реального порядку користування, який склався між співвласниками.

Вважаючи рішення суду першої інстанції частині відмови у задоволенні зустрічного позову незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що предметом звернення до суду обох співвласників будинку, як за первісним, так і за зустрічним позовом, був виділ в натурі своїх реальних часток, які відокремлюють і знаходяться на окремих земельних ділянках, для того, щоб припинити право спільної часткової власності на майно та втратити статус учасника спільної часткової власності. Вказує, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні вірно вказано норми матеріального права, які регулюють виділ та поділ майна, що є у спільній частковій власності, а також, що у домоволодіння по АДРЕСА_1 є два є два співвласники, які в рівних частках - по 1/2  кожному -  з окремими реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна. Вв5ажає, що у основу відмови в задоволенні зустрічного позову покладено те, що суд першої інстанції дійшов висновку, що частки співвласників є ідеальними, а тому за відсутності висновку про можливість виділу частки по зустрічному позову слід відмовити. Такий висновок, на думку апелянта, є безпідставним. Покликається на частину першу статті 364 ЦК України, за якою співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Додає, що частиною другою цієї статті передбачено, що якщо виділ у натурі частки у спільній частковій власності є неможливим, то співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості своєї частки. Вважає, що неможливість виділу частки позивача за зустрічним позовом є безпідставною, оскільки майно, яке просив поділити позивач за зустрічним позовом, не є неподільним. Вказує на наявний у матеріалах справи висновок щодо технічної можливості поділу (виділу) об`єкта нерухомого майна № 58 від 15.01.2019 року, наданим КП «РОБТІ» на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями та  спорудами по АДРЕСА_1 , який свідчить про технічну можливість такого поділу. Заперечує висновок суду першої інстанції про те, що частка розміром 1/2 спірного житлового будинку є ідеальною, а тому потребує висновку про можливість виділу, оскільки вона спростовується Витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.18 року, в якому зазначено складові 1/2 частини будинку ОСОБА_2 та їх технічну характеристику. Додає, що ці відомості також відображені і в технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок (справа № 30-1).
Звертає увагу на неправильність висновку місцевого суду про те, що виділення частки із спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника, оскільки виділ частки із спільного майна - це припинення права спільної часткової власності і втрата статусу учасника спільної часткової власності. В цьому разі переходу права власності немає, і власник майна залишається власником того ж окремого майна, яке до виділу трактувалося і належало йому як «приватна спільна часткова власність розміром 1/2», а після виділу - «приватна власність розміром 1/1». Стверджує, що судом безпідставно за наявності двох рівнозначних співвласників реальних часток будинку, які використовуються як окреме домоволодіння, одному співвласнику виділено частку цілу, а іншому відмовлено в такому виділі, із залишенням 50% будівлі без інших 50% , внаслідок чого ухвалено рішення, яке не відповідає вимогам статті 263 КПК щодо законності і обґрунтованості та верховенства права.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та виділити йому в натурі 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі в цілу із спільної часткової власності учасниками справи не оскаржене, а тому, у відповідності з вимогами ч. 1 ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. 

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . 

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 січня 2017 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,0391 гектарів, кадастровий номер: 5624685900:02:005:1427, що розташована за вказаною адресою. Право власності зареєстровано, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 79184526 від 26 січня 2017р. Номер запису про право власності: 18773276. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 976703656246.

На ній розташована належна відповідно до договору дарування від 26 січня 2017 року частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка складається з - житлового будинку А- 1 - загальною площею 138,2 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м.; сіни "а"; сіни "а1"; сіни "а2"; погріб "Пг/а", погріб "Пг/Б"; сарай-літня кухня "Б"; вбиральня "В"; огорожа №1, ворота №2. Право власності зареєстровано, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 79180174 від 26.01.2017р. Номер запису про право власності: 18772302. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1009284956246.

Згідно ч. ст.356 ЦК України, спільною власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права (ст.358 ЦК України).

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13.

Частиною 1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України та ст.88 ЗК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Поява нового власника і нового (видозміненного) об`єкта права власності обумовлює необхідність державної реєстрації такого договору.

Однак якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого прав будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про виділ спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України. 

Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 11 січня 2019 року №58 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомого майна може бути виділено таким чином: 1-1 коридор - 3,1 кв.м.; 1-2 коридор - 15,4 кв.м.; 1-3 кухня - 10,2 кв.м.; 1-4 житлова-21,7 кв.м.; 1-5 житлова - 13,3 кв.м.; 1-6 туалет - 1,1 кв.м.; 1-7 ванна - 3,6 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., господарська будівля - літ. «Г», погріб - літ. «Пг/Г», огорожа - №1, що становить цілий самостійний об`єкт нерухомого майна.

Відповідачу-позивачу належить 1/2 цього ж будинку згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 14 лютого 1997 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 травня 2018 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1009284956246). Ця частина домоволодіння знаходиться на належній відповідачу земельній ділянці кадастровий номер: 5624685900:02:005:1434, що розташована за вказаною адресою.

Як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, позивач-відповідач ОСОБА_1 не заперечує проти задоволення зустрічного позову про виділ майна в натурі в цілу частину із спільної часткової власності. Це підтверджується і заявою його представника - адвоката Кузнецова В. В. від 27.04.2020р.. Саме відмова у задоволенні зустрічного позову є предметом оскарження у даній справі.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 просив виділити в цілу частку із спільної часткової власності у домоволодінні АДРЕСА_1 , яка складається з: 2-1 коридор, площею 5,7 кв.м.; 2-2 коридор, площею 8,1 кв.м.; кухня , площею 10,1 кв.м.; 2-4 коридор , площею 7,6 кв.м.; 2-5 житлова кімната, площею 13,2 кв.м.; 2-6 житлова кімната, площею 13,1 кв.м; 2-7 санвузол, площею 8,4 кв.м; 2-8 котельня, площею5,8 кв.м; літ «а-3» ганок, загальною площею 72 кв.м; жиловою площею 26,3 кв.м; надвірні будівлі і споруди: літ «Б-1» господарська будівля; літ «Е-1» навіс; Ѕ № 1 огорожа; Ѕ І замощення, що становить цілий самостійний об`єкт нерухомого майна і цілу ідеальну частку.

Саме такі складові частини об`єкта нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 - перебуває у його користуванні та власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30 травня 2018 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1009284956246). Користування цією частиною домоволодіння не порушує прав іншого співвласника, котрий, в свою чергу, не заперечує проти виділення цих складових частин об`єкта нерухомості в цілу часту відповідача-позивача.

Зважаючи на гарантоване законом право як співвласника у спільній частковій власності на виділення в натурі своєї частки, беручи до уваги, що інший співвласник не заперечує проти такого виділення, а також технічну можливість виділення частки, підтверджену висновком експерта, апеляційний суд приходить до переконання про можливість задоволення зустрічного позову та скасування в цій частині рішення місцевого суду.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову та наявність передбачених законом підстав для його задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141  ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір за подачу апеляційної скарги сплачено ОСОБА_2 в розмірі 1 152,60 грн (а.с. 92), ця сума порівну покладається на сторони з огляду пропорційність задоволення вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, задовольнити.

Виділити частку ОСОБА_2 із спільної часткової власності, як цілу частку майна в натурі, в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка складається з: 2-1 коридор, площею 5,7 кв.м.; 2-2 коридор, площею 8,1 кв.м.; кухня , площею 10,1 кв.м.; 2-4 коридор, площею 7,6 кв.м.; 2-5 житлова кімната, площею 13,2 кв.м.; 2-6 житлова кімната, площею 13,1 кв.м; 2-7 санвузол, площею 8,4 кв.м; 2-8 котельня, площею5,8 кв.м; літ «а-3» ганок, загальною площею 72 кв.м; жиловою площею  26,3 кв.м; надвірні будівлі і споруди: літ «Б-1» господарська будівля; літ «Е-1» навіс; Ѕ № 1 огорожа; Ѕ І замощення, що становить цілий самостійний об`єкт нерухомого майна і цілу ідеальну частку.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Поновити дію рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Бондаренко Н. В.
                                       
                               Хилевич С. В.