ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/25765/19	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/456/20 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 311010000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Костів О. З., 
за участю секретаря - Кантицька О.І. 
та позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/25765/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року, ухваленого суддею Снігурським В.В., повний текст якого складений 17 лютого 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про поновлення його на роботі на посаді лікаря медицини невідкладних станів Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, Тернопільської підстанції №2; стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 травня 2018 року до дня пред`явлення позову в сумі 8 409 (вісім тисяч чотириста дев`ять) гривень 52 копійки.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначив, що звільнення з роботи вважає незаконним і таким, що відбулось з грубим порушенням вимог трудового законодавства, так як в наказі №74 від 07 травня 2019 року про його звільнення відповідач посилаються на п.3 ст.43 КЗпП України, яка передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, що не відповідає вимогам чинного законодавства. При звільненні відповідач повинен був врахувати п.3 ст.43-1, яка передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Крім цього звільнення сумісника у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником проводиться відповідно до ст.7 КЗпП України, яка встановлює, що для деяких категорій працівників за нових умов можуть застосовуватись додаткові крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу підстави для припинення цього договору. Під час його звільнення з роботи не було прийнято іншого працівника за основним місцем роботи, як це зазначено в наказі №74 від 07 травня 2019 року. Не може бути підставою для звільнення і п.9 ст.36 КЗпП України, яким визначені підстави, передбачені іншими законами. Згідно ст.235 КЗпП України за час вимушеного прогулу відповідач зобов`язаний виплатити йому заробітну плату. Його середня заробітна плата за останні 2 місяці роботи склала 1 464,58 грн., що підтверджується довідкою. Вимушений прогул склав 5 місяців 14 днів. Тому борг за час вимушеного прогулу складає 8 409,52 грн. Місячний термін для звернення до суду з даним позовом пропустив, так як перебував за кордоном, про те, що на його посаду не було прийнято основного працівника йому стало відомо, лише через 5 місяців після звільнення, отже відповідачем були порушені його права при звільненні. Крім цього вказує у позові, що на той час ним проводились ремонтні роботи по відновленню його житлового будинку, який був пошкоджений під дією зовнішніх факторів, тому просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу у зв`язку з їх безпідставністю.
Змінено формулювання причин звільнення  ОСОБА_1 у наказі Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф №74 від 07 травня 2019 року з “відповідно до п.9 ст.36 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій від 28 червня 1993 року, №43 з урахуванням п.3 ст.43 КЗпП України” на “відповідно до ст.7 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року, №43”.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року у справі №607/25765/19 за позовом ОСОБА_1 до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим, оскільки дослідження та оцінка доказів у справі судом проводилась поверхнево, а судове засідання проводилось по спрощеній процедурі та при прийнятті рішення судом не була прийнята до уваги неправильна юридична кваліфікація при звільненні позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не дотримався вимог законодавства щодо звільнення працівника-сумісника в разі прийняття на посаду основного працівника. Останній не проінформував позивача про майбутнє звільнення та про те, що на його посаду приймається основний працівник. Відповідачем була розпочата процедура скорочення штатної чисельності працівників, про що в судовому засіданні підтвердив представник відповідача. Судом не була проведена перевірка щодо дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при прийнятті на роботу ОСОБА_2 , а саме: не було витребувано підтверджуючі документи центру зайнятості та управління Державної фіскальної служби.
Від Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Вказують, що КЗпП України, Постанова КМУ від 03 квітня 1993 року №245 “Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій” та Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43 регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів та передбачають підстави звільнення сумісника, прийняття на роботу працівника, який не є сумісником. Дія вказаних нормативних актів поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету.
У судовому засіданні  ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Представник Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Телефонограмою (а.с. 81).
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення позивача  ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивача як сумісника правомірно звільнено з роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Одночасно формулювання причин звільнення судом змінено і приведено у відповідність з чинним законодавством про працю. Зокрема, при формулюванні причин звільнення позивача відповідач повинен був посилатися на ст.7 КЗпП України та п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року, №43.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Тернопільського міського комунального закладу “Станція швидкої медичної допомоги” №28-к від 30 листопада 2012 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01 грудня 2012 року на посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги на 0,25 тарифної ставки, за сумісництвом (на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 ), з окладом згідно штатного розпису (а.с. 5).
Наказом Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф №74 від 07 травня 2019 року ОСОБА_1 - звільнено з 08 травня 2019 року лікаря медицини невідкладних станів Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської підстанції №2 відповідно до п.9 ст.36 КЗпП України та п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій від 28 червня 1993 року, №43, з урахуванням п.3 ст.43 КЗпП України. Підстава звільнення: перийняття на роботу іншого працівника за основним місцем роботи. З даним наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с. 20).
Наказом Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф №75 від 07 травня 2019 року ОСОБА_2 — прийнято на роботу з 09 травня 2019 року в Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської станції Е(Ш)МД підстанції №2 на 0,5 тарифної ставки за основним місцем роботи на посаду лікаря з медицини невідкладних станів, з окладом згідно штатного розпису (а.с. 19).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.
Звільнення сумісників у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, провадиться відповідно до статті 7 КЗпП України, яка встановлює, що для деяких категорій працівників за певних умов можуть застосовуватися додаткові, крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу, підстави для припинення трудового договору.
Робота за сумісництвом регламентується Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 “Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій” та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.
Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету.
Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради є комунальним підприємством.
Згідно з пунктом 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.
Наведена норма права прямо передбачає таку підставу звільнення сумісника, як прийняття на роботу працівника, який не є сумісником.
Отже, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо того, що відповідач не дотримався вимог законодавства щодо звільнення працівника сумісника в разі прийняття на посаду основного працівника.
Також є надуманими доводи заявника, що на його посаду не було прийнято основного працівника з огляду на те, що відповідно до наказу Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф №75 від 07 травня 2019 року ОСОБА_2 — прийнято на роботу з 09 травня 2019 року в Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської станції Е(Ш)МД підстанції №2 на 0,5 тарифної ставки за основним місцем роботи на посаду лікаря з медицини невідкладних станів, з окладом згідно штатного розпису.
Крім цього, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , що відповідач не проінформував позивача про майбутнє звільнення та про те, що на його посаду приймається основний працівник, оскільки діючим трудовим законодавством даної вимоги не передбачено.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.
З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину до 24 квітня 2020 року, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, із змінами внесеними Постановою КМУ №239 від 25 березня 2020 року.
Відповідно до пункту 3 Розділу XII “Прикінцеві положення” ЦПК України, із змінами внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення і може бути продовжений на строк дії карантину. 

Повний текст судового рішення виготовлений 16 квітня 2020 року.

Головуючий 
Судді