ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2866/20 Справа № 202/6014/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Петешенкової М.Ю., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.
       В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , яка проживає разом із нею в квартирі АДРЕСА_1 . 
       Відповідач працює в банку, отримує стабільний дохід, незаміжня, дітей не має.В той час як вона досягла похилого віку, має проблеми зі здоров`ям. Її пенсії не вистачає для постійного лікування, прийняття щоденно медичних препаратів, харчування та оплати комунальних послуг, оскільки отримує пенсію в розмірі 1685 грн. 
       Таким чином, у неї склалося скрутне матеріальне становище та вона потребує матеріальної допомоги, але дочка добровільно надавати допомогу не бажає. 
       З травня 2019 року відповідач сплачує комунальні послуги за сумісну квартиру з затримкою, зовсім не надає матеріальну допомогу. До досягнення відповідачем повноліття вона піклувалася по її розвиток, навчання та утримання. Тому вважає, що відповідач повинна надавати їй матеріальну допомогу.
       Враховуючи зазначене, посилаючись на положення статей 202, 205 Сімейного кодексу України, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 27 серпня 2019 року і довічно (а.с.1-3).
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовлено (а.с.57-59).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Зазначає, що їй не вистачає коштів на придбання продуктів харчування, які вона купує в магазині та для оплати за комунальні послуги.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1953 року народження, є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , 1975 року народження.
       Сторони проживають спільно в належній їм квартирі.
       Позивач є непрацездатною особою, на час розгляду справи їй виповнилося 66 років.
       Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щомісячний розмір пенсії позивача складає 1685 грн. 90 коп.
       Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» Дніпровської міської ради позивач перебуває на обліку у ревматолога, ортопеда, невролога, гастроентеролога, потребує постійного прийому медичних препаратів, їй рекомендовано лікування 1-2 рази на рік.
       Також у судом встановлено, що позивач на даний час у шлюбі не перебуває, інших дітей, окрім відповідача, не має.
       В свою чергу встановлено, що відповідач працює завідувачем сектора Філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», інших осіб на утриманні не має.
       Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема, що її дохід не забезпечує необхідних щоденних потреб, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Сам по собі факт непрацездатності матері не є безумовною підставою для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
       Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
       Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
       Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
       У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).
       Таким чином, колегія суддів встановила, що позивачка є пенсіонеркою, непрацездатною, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачка, яка є її дочкою, не надає, хоча є працездатною, офіційно працевлаштований і має можливість сплачувати аліменти на утримання матері.
       Підстав, передбачених положеннями ст. 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати непрацездатну матір не встановлено.
       Висновки суду першої інстанції про те, що позивачка хоча і є непрацездатною, проте отримує пенсію у розмірі, який не є меншим прожиткового мінімуму, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу, безпідставні, так як положення ст. 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.
       Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
       При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
       Колегія суддів вважає, що позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з яких витрачає на придбання ліків, оплату комунальних послуг та продуктів харчування. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати доньки.
       Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає за можливе, виходячи з обов`язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують допомоги, вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідачки аліменти на утримання матері у розмірі по 1/10 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно. Саме такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та доцільним.
       За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1152,6 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року - скасувати.
       Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 29 серпня 2019 року, і довічно.
       В іншій частині позовних вимог відмовити.
       Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1152,6 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: