УХВАЛА

26 березня 2020 року 
Київ
справа №420/4198/19
адміністративне провадження №К/9901/8500/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 420/4198/19 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 51 000,00 грн., -
УСТАНОВИВ:
Як вбачається з касаційної скарги та відомостей Єдиного Державного реєстру судових рішень Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якій просило: 
- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету України штраф за порушення законодавства про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції у розмірі 25500,00 гривень; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету України штраф за порушення законодавства про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції у розмірі 25500,00 грн.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовив повністю.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 19 лютого 2020 року задовольнив апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від                  30 жовтня 2019 року.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 420/4198/19 скасував, та прийняв нове рішення, яким адміністративний позов Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнив повністю.
Стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України: р/р 31114106015009, УК у м.Одесі/Суворівський р-н/21081100, Казначейство України (ЕАП) код ЄДРПОУ 38016923, МФО 899998, код бюджетної класифікації 21081100, штраф за порушення законодавства про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції у розмірі: 25500,00 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
Стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України: р/р 31114106015009, УК у м.Одесі/Суворівський р-н/21081100, Казначейство України (ЕАП) код ЄДРПОУ 38016923, МФО 899998, код бюджетної класифікації 21081100, штраф за порушення законодавства про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції у розмірі: 25500,00 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
Не погодившись з судовим рішенням апеляційної інстанції, 20 березня 2020 року відповідач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 420/4198/19 та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Із зазначеною правовою нормою кореспондуються пункт 7 частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право, зокрема, учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
З касаційної скарги убачається, що позивач оскаржує постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 420/4198/19 ухвалену за результатами апеляційного перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року, яке прийняте в порядку спрощеного провадження.
Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі з 01 січня 2019 року становить 1 921,00 грн.
Предметом оскарження у даній справі є стягнення з відповідача штрафу в розмірі 51000,00 грн. Зазначена сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, в контексті вимог частини двадцятої статті 4, пункту 6 частини шостої статті 12 та статті 262 КАС України справа відноситься до справ незначної складності.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що дана справа підлягає касаційному оскарженню на підставі підпунктів «а» - «в»  пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. А посилання скаржника на існування обставин визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України має загальний характер та притаманне кожній аналогічній справі.
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Згідно пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи те, що касаційна скарга подана на рішення у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, без наведення достатніх обґрунтувань підстав для касаційного оскарження передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 420/4198/19 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі                          51 000,00 грн.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                     С. Г. Стеценко
                                                                                                    Л. В. Тацій