ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2020 року           справа №200/11054/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Арабей Т.Г., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Сухова М.Є., за участю представника відповідача Кравченко С.В.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 р. у справі № 200/11054/19-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області про стягнення заборгованості щодо оплати лікарняного,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області), в якому просила: стягнути заборгованість щодо оплати лікарняного за період з 16.06.2014 року по 19.10.2014 в сумі 38447,64 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року позов задоволено, а саме суд: стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість щодо оплати лікарняного за період з 16.06.2014 по 19.10.2014 року в сумі 38447 гривень 64 копійки.
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що кошти щодо оплати лікарняного було перераховано управлінню ветеринарної медицини м. Харцизька Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України Донецької області, яке переміщення на контрольовану територію не здійснило. Апелянт зазначає, що долучену до матеріалів справи копію зворотного боку листка непрацездатності заповнила позивач, заява-розрахунок підписано також позивачем, що не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне  страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили  втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105) та Порядку фінансування страхувальників  для надання застрахованим особам  матеріального забезпечення за рахунок коштів  Фонду соціального страхування  з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою правління  Фонду соціального  страхування з тимчасової  втрати працездатності від 22.12.2010  № 26. Також, апелянт посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 01.10.2009 року працювала в управлінні ветеринарної медицини в м. Харцизьку Донецької області (а.с. 10-13).
Згідно довідки внутрішньо переміщеної особи від 22.12.2014 № 1426/20000 позивач разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35).
Відповідно до листка непрацездатності серії АГК № 903453 від 16.06.2014, позивач має право на страхові виплати - допомогу по тимчасовій непрацездатності (а.с. 14-15).
Управління ветеринарної медицини в м. Харцизьку звернулося з заявою-розрахунком до Макіївської міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з питань матеріального забезпечення листка непрацездатності позивача (а.с. 17).
Відповідно до зворотного боку заяви-розрахунку сума допомоги згідно листка непрацездатності становить 38447,64 гривень (а.с. 19).
Протоколом засідання комісії по соціальному страхуванню при профспілкової організації управління ветеринарної медицини в м. Харцизьку від 16.06.2014, позивачу було призначено страхові виплати за 126 днів непрацездатності по вагітності та пологах (а.с. 18).
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом від 07.08.2019 № М01-14/19-388 на запит позивача повідомило, що вказані кошти 11.07.2014 було перераховано на адресу управління ветеринарної медицини в м. Харцизьку, однак, вказаний лікарняний роботодавцем не був оплачений (а.с. 36).
Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області листом від 22.10.2019 року на запит відповідача повідомило, що 38447,64 гривень знаходяться на рахунку ліквідованого управління ветеринарної медицини в м. Харцизьку (а.с.63-64). Правонаступником ліквідованого управління є відповідач згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 871 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» (а.с. 63-64).
Заборгованість щодо оплати лікарняного за період з 16.06.2014 по 19.10.2014 в сумі 38447,64 гривень по дійсний час не була сплачена, що не спростовується сторонами.
Спірним питанням даної справи є невиплата відповідачем заборгованості по допомозі з втрати працездатності згідно листка непрацездатності.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а  також  у   старості  та  в  інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових  внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.
Відповідно до статті 2  Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавство України   про   загальнообов`язкове    державне соціальне   страхування  складається  з  цих  Основ  та  прийнятих відповідно до них законів,  інших  нормативно-правових  актів,  що регулюють   відносини  у  сфері  загальнообов`язкового  державного соціального страхування. 
За п. 3 ч.1 статті 25 Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за загальнообов`язковим  державним  соціальним   страхуванням надаються   такі   види   соціальних   послуг   та   матеріального забезпечення, зокрема,  допомога по вагітності та пологах.
За статтею 26 Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги, належать, зокрема, вагітність  і пологи.
Відповідно до статті 6 Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суб`єктами загальнообов`язкового    державного    соціального страхування є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники і страховики. 
Застрахованою є фізична особа,  на користь якої  здійснюється загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Коло осіб,     які     можуть    бути    застрахованими    за загальнообов`язковим    державним     соціальним     страхуванням, визначається   цими   Основами   та  іншими  законами,  прийнятими відповідно до них. 
Страхувальниками за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням  є  роботодавці  та  застраховані особи, якщо інше не передбачено законами України. 
Об`єктом загальнообов`язкового     державного     соціального страхування  є   страховий   випадок,   із   настанням   якого   у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання  матеріального  забезпечення   та   соціальних   послуг, передбачених статтею 25 цих Основ. 
За статтею 10 Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, роботодавцем відповідно до цих Основ вважається: 
власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним  орган  незалежно  від  форм  власності,  виду  діяльності  та господарювання і фізичні особи, які використовують найману працю; 
власники розташованих   в   Україні   іноземних  підприємств, установ та  організацій  (у  тому  числі  міжнародних),  філій  та представництв, які використовують працю найманих працівників, якщо інше не передбачено  міжнародними  договорами  України,  згода  на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який був чинний на час винекнення правовідносин, відповідно  до  Основ  законодавства  України про загальнообов`язкове  державне  соціальне  страхування  визначав   правові, організаційні    та    фінансові    основи загальнообов`язкового  державного соціального страхування громадян на   випадок   тимчасової   втрати  працездатності,  у  зв`язку  з вагітністю  та  пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного   лікування   та  оздоровлення  застрахованим особам  та  членам  їх сімей. 
За положенням статті 2 Закону, застрахована  особа  -  найманий працівник,  а у випадках, передбачених цим Законом,  також інші  особи  (громадяни  України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України),  на користь яких здійснюється загальнообов`язкове  державне  соціальне страхування  у  зв`язку  з  тимчасовою  втратою  працездатності та витратами, зумовленими похованням. 
Страхувальник відповідно до цього Закону - це: а) роботодавець -  для  осіб,  зазначених  у  частині  першій статті 6 цього Закону; б) особи,  зазначені  у  частинах  другій  та третій статті 6 цього Закону.
Страховик -  Фонд  соціального  страхування  з  тимчасової втрати працездатності.
Роботодавець   -   юридична   (підприємство,   установа, організація)  або  фізична  особа,  яка  в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.
Найманий працівник - фізична особа, яка працює за трудовим договором  (контрактом) на підприємстві,  в установі,  організації незалежно від форм власності,  виду діяльності  та  господарювання або у фізичної особи.
За ч.3 статті 4 Закону, застрахованим  особам  (крім добровільно застрахованих та застрахованих,  які знаходились у страхових випадках, передбачених цим Законом,  або у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею  трирічного віку),  які сплачують страхові внески менше повних шести календарних місяців протягом останніх дванадцяти календарних місяців перед настанням страхового випадку, допомога по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах відповідно до цього Закону виплачується  виходячи  з фактичної заробітної плати,  з якої було сплачено  страхові  внески,  але  не  вище   розміру   мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. 
Відповідно до п.1 ч.1 статті 20 Закону,  кошти загальнообов`язкового державного соціального страхування у  зв`язку  з  тимчасовою  втратою  працездатності  та витратами, зумовленими похованням, спрямовуються на виплату  застрахованим  особам  допомоги   по   тимчасовій непрацездатності,  вагітності  та пологах, на поховання.
За п.2 частини 1 статті 34 Закону, за загальнообов`язковим державним соціальним  страхуванням  у зв`язку   з   тимчасовою   втратою  працездатності  та  витратами, зумовленими   похованням,   надаються   такі   види  матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по вагітності та пологах  (статті  38,  39  цього Закону); 
За частиною 1 статті 38 Закону, допомога по вагітності та пологах надається  застрахованій особі  у  формі  матеріального забезпечення,  яке компенсує втрату заробітної  плати  (доходу)  за  період  відпустки  у  зв`язку   з вагітністю та пологами. 
Допомога по   вагітності   та   пологах  застрахованій  особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку  з  вагітністю  та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або  народження  двох  чи  більше дітей - 70) календарних днів після пологів.  Жінкам, віднесеним до 1-4  категорій  осіб,  які  постраждали  внаслідок  Чорнобильської катастрофи,  допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до  пологів  та  90  - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій  особі  в  повному  обсязі  незалежно  від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів. 
Відповідно до ч.1 статті 39 Закону,  допомога по  вагітності  та  пологах  надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу. 
Відповідно до частини 1 статті 51 Закону, підставою   для   призначення   допомоги   по   тимчасовій непрацездатності,   по   вагітності   та   пологах   є  виданий  у встановленому  порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом  - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника  і  печаткою  за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю  за  правильністю  їх  видачі  встановлюються центральним органом  виконавчої  влади,  що  забезпечує  формування  державної політики  у  сфері  охорони  здоров`я,  за  погодженням  з Фондом. 
За частиною 1, 2 статті 52 Закону, документи   для   призначення   допомоги   по   тимчасовій непрацездатності,   по  вагітності  та  пологах  розглядаються  не пізніше  десяти  днів з дня їх надходження.
Допомога по тимчасовій непрацездатності,  по вагітності та пологах виплачується:  застрахованим особам,  зазначеним  у  частині першій статті 6 цього Закону, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати; застрахованим особам,  зазначеним у частинах другій та третій статті 6 цього Закону,  - протягом десяти днів  після  призначення допомоги. 
Згідно частини 1 та 2 статті 21 Закону, фінансування   страхувальників-роботодавців   для  надання матеріального  забезпечення  найманим   працівникам   здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. 
Підставою для фінансування страхувальників робочими  органами відділень    Фонду    є    оформлена   за   встановленим   зразком заява-розрахунок, що    містить    інформацію    про    нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. 
Районні, міжрайонні,   міські  виконавчі  дирекції  відділень Фонду   здійснюють    фінансування    страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. 
У разі   якщо   сума   отриманих  страхувальником  від  Фонду страхових   коштів   перевищує   фактичні   витрати   на   надання матеріального    забезпечення,    невикористані   страхові   кошти повертаються до робочого органу Фонду,  що здійснив  фінансування, протягом трьох робочих днів. 
Страхувальник-роботодавець   відкриває   окремий  поточний рахунок для зарахування  страхових  коштів  у  банках  у  порядку, встановленому Національним банком України. 
Страхувальник-роботодавець, який   є   бюджетною   установою, відкриває  окремий  рахунок  для  зарахування  страхових  коштів в органі,  що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у  порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує  формування  державної  фінансової  політики. 
Кошти Фонду,   що   надходять    на    зазначений    рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. 
Страхові кошти,  зараховані  на  окремий  поточний  рахунок у банку  або  на  окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування  бюджетних  коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення  та  соціальних  послуг застрахованим особам. 
Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані  на  задоволення  вимог  кредиторів,  на  стягнення  на підставі  виконавчих  та  інших документів,  за якими здійснюється стягнення відповідно до закону. 
Постановою правління  Фонду соціального  страхування з тимчасової  втрати працездатності від 22.12.2010  № 26 відповідно до     статті     21     Закону    України    "Про загальнообов`язкове державне соціальне  страхування  у  зв`язку  з тимчасовою   втратою   працездатності  та  витратами,  зумовленими похованням" затверджено Порядок фінансування страхувальників  для надання застрахованим особам  матеріального забезпечення за рахунок коштів  Фонду соціального страхування  з тимчасової втрати працездатності (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
За положенням п.1 Порядку, цей Порядок визначає умови фінансування Фондом соціального страхування з  тимчасової  втрати  працездатності  (далі  -  Фонд) страхувальників   для  надання  ними  матеріального  забезпечення, передбаченого статтею 34 Закону України  "Про  загальнообов`язкове державне  соціальне  страхування  у  зв`язку  з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (далі - Закон), за видами: допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд  за хворою дитиною); допомога по вагітності та пологах; допомога на    поховання    (крім    поховання   пенсіонерів, безробітних  та  осіб,  які  померли  від  нещасного  випадку   на виробництві).
Відповідно до п. 2 Порядку, фінансування   страхувальників-роботодавців   для  надання матеріального  забезпечення  найманим   працівникам   здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду (далі - робочі органи Фонду).
Підставою для    фінансування    страхувальників-роботодавців робочими  органами  Фонду  є  оформлена  за  встановленим  зразком заява-розрахунок,   що    містить    інформацію   про   нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх  видами (Додаток). 
За положенням п. 4 Порядку, на підставі   рішення   комісії (уповноваженого)   із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення     страхувальник-роботодавець     нараховує     суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок.
У графу  5  "Причина   непрацездатності"   зворотнього   боку заяви-розрахунку вносяться  цифри згідно з цифрами,  визначеними у рядку "Причина     непрацездатності"    листка    непрацездатності ,  затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України,  Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,  Фонду соціального страхування   від  нещасних  випадків  на  виробництві та    професійних    захворювань     України    від     03.11.2004 N   532/274/136-ос/1406,    зареєстрованого    в Міністерстві юстиції України 17.11.2004 за N 1454/10053. 
Відповідно до п. 5 та 6 Порядку, для  отримання  коштів  Фонду  для  виплати  матеріального забезпечення  застрахованим особам,  нарахованого страхувальником, страхувальник звертається  до  робочого  органу  Фонду  за  місцем обліку   в  органі  Фонду  або  за  місцем  обліку,  зазначеним  в Державному реєстрі  загальнообов`язкового  державного  соціального страхування  (для  зареєстрованих  після 01.01.2011) (далі - місце обліку),  із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства. 
Заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами,  на підставі яких   призначається   матеріальне  забезпечення,  зберігається  у страхувальника, а другий подається до робочого органу Фонду. 
За положенням п. 9 Порядку, після    надходження    суми    коштів,    зазначених    у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити  виплату  відповідного  матеріального   забезпечення   у строки, визначені у статті 52 Закону
Відповідно до статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в чинній редакції), фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.
Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.
У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.
Страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Матеріали справи свідчать, що страхувальник-роботодавець  позивача на підставі  рішення   комісії (уповноваженого)   із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення   нараховував  позивачеві суму матеріального забезпечення по вагітності та пологах та оформив заяву-розрахунок на суму 38447,64 грн.
Вказана заява-розрахунок розглянута та прийнята Фондом соціального страхування, у наслідок чого страхові кошти на оплату лікарняного надійшли на  рахунок управління ветеринарної медицини у м. Харцизьку.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Управління ветеринарної медицини у м. Харцизьку припинено.
Відповідно до п. 1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1092 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», Утвориено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 1.
Реорганізувано територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 2.
Установлено, що територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до Додатку 2 до Постанови, Управління ветеринарної медицини в м. Харцизьку реорганізується шляхом приєднання до Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області.
Отже, оскільки правонаступником Управління ветеринарної медицини в м. Харцизьку є відповідач, що також ним не спростовується, останній  зобов`язаний здійснити  виплату  відповідного  матеріального   забезпечення   позивачу.
Суд не приймає посилання апелянта на не дослідження  судом першої інстанції листка непрацездатності та заяви-розрахунку, оскільки зазначене не є предметом судового розгляду. Також, зазначений листок непрацездатності був розглянутий страхувальником-роботодавцем позивача, правонаступником якого є відповідач, та на підставі нього було сформовано заяву-розрахунок, яка була прийнята та профінансована Фондом.
Стосовно посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
За положенням ч.5 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який був чинний на час виникнення правовідносин, призначене, але  не  одержане  застрахованою особою своєчасно матеріальне забезпечення виплачується за минулий час без обмеження будь-яким   строком  у  розмірі,  встановленому  на  час  настання страхового випадку. 
Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV в чинній редакції, виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" .
Суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 8 липня 2004 року Ілашку та інші проти Молдови та Росії ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України»  заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).
Отже, оскільки нараховані виплати (матеріальне забезпечення) невиплачені позивачу з вини відповідача та враховуючи обставини в яких перебуває позивач, у даному випадку, вказані суми виплачуються без обмеження будь-яким   строком.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 р. у справі № 200/11054/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 р. у справі № 200/11054/19-а  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 09 червня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                          Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                             А.В. Гайдар
 
                                                                                      Т.Г. Арабей