ПОСТАНОВА
Іменем України
27 травня 2020 року 
Київ
справа №2а-2995/12/1370
адміністративне провадження №К/9901/33552/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Смокович М.І.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №2а-2995/12/1370
за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02  листопада 2016 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Гулика А.Г., суддів Потабенко В.А., Сакалоша В.М., і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Бруновської Н.В., суддів   Гулида Р.М., Шавеля Р.М.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи 
1.           ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці (далі - відповідач-1), Державної митної служби України (далі - відповідач-2, ДМС України) із вимогами: визнати протиправним і скасувати наказ голови ДМС України від 19.03.2012 №549-к «Про припинення перебування на державній службі»; поновити її на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Краковець» Львівської митниці; стягнути з Львівської митниці на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2.          Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.11.2015, вказаний позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ ДМС України від 19.03.2012 №549-к, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Краковець» Львівської митниці, стягнено з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.03.2012 по 26.09.2012 в сумі 19423,80 грн, рішення суду в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання.
3.           ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370.
4.          На обґрунтування цієї заяви позивачка зазначала, що її поновлено на роботі з 21.03.2012 відповідно до наказу №971-к від 10.06.2013, проте їй не виплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який утворився у зв`язку із невчасним виконанням відповідачем постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370. Так, з урахуванням заяви від 01.11.2016, позивачка просить суд стягнути з Львівськї митниці на її користь середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення суду з 27.09.2012 по 18.06.2013 в розмірі 9475,29 грн із врахуванням усіх обов`язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати.
5.          Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 суд замінив відповідача-1 у цій справі на його правонаступника - Львівську митницю Державної фіскальної служби України (далі - Львівська митниця ДФС України).
6.          Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017, заяву позивачки задоволено частково; стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС України, ДМС України про скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.09.2012 по 09.06.2013 в розмірі 8592  грн 39 коп із проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства; у задоволенні решти вимог відмовлено.
7.          Задовольняючи частково заяву позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суд першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370.
8.          Суди попередніх інстанцій установили, що вказана постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконана відповідачем лише 10.06.2013, а саме тоді, коли наказом ДМС України №971-к «По особовому складу митних органів» ОСОБА_1 поновлено на посаді з 21.03.2012.
9.          Водночас за період після прийняття постанови суду про поновлення позивачки на роботі по день прийняття відповідного наказу про її поновлення, останній не виплачено заробітну плату за час затримки виконання судового рішення.
10.          Згідно із довідкою Львівської митниці ДФС України від 18.10.2016 №13-70-05/40-268 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 147,15  грн із урахуванням податків і зборів.
11.          Тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 , яка зумовлена затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370, становить 176 дні (із 27.09.2012 по 09.06.2013), що також підтверджується розрахунком середньої заробітної плати, проведеного Львівською митницею ДФС України.
12.          Отже, виходячи з наведеного, ураховуючи кількість робочих днів (176), середній заробіток позивачки за період із 27.09.2012 по 09.06.2013 становить 25898,40 грн (176 робочих днів х 147,15 грн) із проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
13.          Проте судами попередніх інстанцій враховано, що за період із вересня 2012 року по червень 2013 року позивачка отримала допомогу по безробіттю в Мостиському районному центрі зайнятості в розмірі 17306,01 грн, що підтверджується довідкою цього центру (т.  2, а.с.  141) і довідкою Мостиського відділення Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 20.10.2016 №2296/0801 (т.  2, а.с.  149). Указана обставина визнається сторонами.
14.          З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що сума, яка підлягає виплаті позивачці за час затримки виконання судового рішення (25898,40 грн), підлягає зменшенню на розмір допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 . Мостиським районним центром зайнятості (17306,01 грн).
15.          Водночас суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні вимоги позивачки в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 10.06.2013 по 18.06.2013 (день ознайомлення позивачки із наказом ДМС України від 10.06.2013 №971-к «По особовому складу митних органів»), оскільки постанова Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370 уважається виконаною з моменту прийняття відповідного наказу про поновлення позивачки на роботі, а не з моменту ознайомлення її з цим наказом.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
16.          13 лютого 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Львівської митниці ДФС України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017  року.
17.          У касаційній скарзі відповідач-1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у повному обсязі.
18.          Касаційну скаргу скаржник мотивує тим, що правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі виникають за наявності вини у невиконанні рішення, у тому числі в добровільному порядку. 
19.          Скаржник пояснює, що позивачку було звільнено з посади старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Краковець» Львівської митниці наказом ДМС України від 19.03.2012 №549-к.
20.          Пунктом 1 наказу ДМС України від 23.01.2008 №35 «Про призначення на посади та звільнення з посад» передбачено, що згідно із наказами ДМС України здійснюється прийом осіб, у тому числі і повторний, на службу в митниці, регіональні митниці, спеціалізовані митні установи та організації (далі - митні органи) на всі посади, передбачені штатним розписом митного органу, крім посад обслуговуючого персоналу та водіїв, за всіма видами трудових договорів.
21.          Відповідно до частини першої статті 76 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 
22.          Таким чином, скаржник наголошує, що Львівська митниця ДФС України не могла поновити ОСОБА_1 без відповідного наказу ДМС України.
23.          Наказом ДМС України від 10.06.2013 №971-к ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС України.
24.          Відповідно до повідомлень щодо проведення безпідставного списання коштів ГУ ДКС України у Львівській області від 10.06.2013 №9.1-11/5649 та №9.1-11/5651 Львівською митницею ДФС України виплачено кошти за час вимушеного прогулу відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370.
25.          Отже, скаржник уважає, що Львівська митниця ДФС України виконала в повному обсязі вказану постанову суду в частині покладених на неї зобов`язань. Вини Львівської митниці ДФС України у затримці виконання рішення суду про поновлення на посаді позивачки немає. 
26.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2017  року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
27.          15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
28.          05 березня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
29.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Бевзенку В.М., суддям Шарапі В.М., Данилевич Н.А.
30.          Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 29 квітня 2020 року №699/0/78-20, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
31.          За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській  О.Р., суддям Кашпур  О.В., Смоковичу М.І.
32.          Заперечень на касаційну скаргу не надійшло.
ІІІ. Джерела права та акти їхнього застосування
33.          Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
34.          Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
35.          Згідно із підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
36.          08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 №460-XI «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон №460-XI), яким до окремих положень КАС України унесені зміни.
37.          Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
38.          З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями КАС України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом №460-IX.
39.          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
40.          Згідно із частиною п`ятою статті 124 Конституції України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.
41.          Положеннями пункту 7 частини першої статті 7 КАС України (у редакції до 15.12.2017) було встановлено, що принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є обов`язковість судових рішень.
42.          Обов`язковість судових рішень також встановлена статтею 14 КАС України (у редакції з 15.12.2017).
43.          Відповідно до частини першої статті 255 КАС України (у редакції до 15.12.2017) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
44.          Пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (у редакції до 15.12.2017) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
45.          Згідно із частиною другою статті 257 КАС України (у редакції до 15.12.2017) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
46.          Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
47.          При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).
48.          Згідно із частиною п`ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
49.          Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
ІV. Позиція Верховного Суду
50.          Способом захисту порушених прав особи, незаконно звільненої з публічної служби, є поновлення її на посаді, з якої її було звільнено.
51.          Аналіз вимог пункту 3 частини першої статті 256 КАС України та положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку, що судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
52.          Як убачається із постанови Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі уважається виконаним із дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
53.          Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
54.          Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
55.          Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
56.          Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16 та від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16.
57.          Ураховуючи те, що постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 у справі №2а-2995/12/1370 про поновлення ОСОБА_1 на посаді фактично виконано лише 10.06.2013, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України.
58.          Здійснений судом першої інстанції розрахунок суми, яка підлягає стягненню, із яким погодився суд апеляційної інстанції, не є предметом касаційного оскарження.
59.          Стосовно доводів скаржника про відсутність вини у затримці виконання рішення про поновлення на роботі, Суд зазначає, що наявність вини Львівської митниці ДФС України у затримці виконання вказаного рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог. Однак особою, уповноваженою на проведення розрахунків із позивачем, є саме Львівська митниця ДФС України, де позивач працює та отримує заробітну плату. 
60.          Положеннями частини першої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
61.          Відповідно до частини другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
62.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
63.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
64.          Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні. 
V. Судові витрати
65.          Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
66.          Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
67.          Касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.
68.          Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02  листопада 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року залишити без змін.
69.          Судові витрати не розподіляються.
70.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                          М.І. Смокович