П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/12112/19 
Головуючий у 1-й інстанції:   Нагірняк Микола Федорович  
              Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

03 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (складену 02 березня 2020 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач) про зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

позивач 05.12.2019 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив про зобов`язання внести зміни до наказу від 17.03.2017 № 50 о\с в частині зарахування до стажу служби в поліції стаж служби в органах податкової міліції та здійснити з цих підстав перерахунок його грошового забезпечення за період з березня 2017 року по вересень 2019 року.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою направити справу для  продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що про порушення своїх прав, зазначених в позові, йому стало відомо після отримання 07.11.2019 роз`яснень від адвоката та листа відповідача від 21.11.2019.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши на порушення позивачем строку звернення до суду. При цьому зазначив, що позивач протягом періоду служби в органах поліції з 10.03.2017 по 30.09.2019 при щомісячному отриманні грошового забезпечення повинен був дізнатися про порушення своїх прав щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі йому грошового забезпечення, зумовленого неврахуванням стажу його служби в органах податкової міліції.
27.05.2020 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів, на підставі яких її може бути вирішено, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно матеріалів справи, 05.12.2019  позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив про зобов`язання внести зміни до наказу від 17.03.2017 № 50 о\с в частині зарахування до стажу служби в поліції стаж служби в органах податкової міліції та здійснити з цих підстав перерахунок його грошового забезпечення за період з березня 2017 року по вересень 2019 року.
09.12.2019 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
При цьому зазначено, що вказані недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом долучення заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин такого пропуску.
16.12.2019 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Також в ухвалі вказано про те, що на виконання ухвали про залишення без руху позовної заяви позивач усунув недоліки.
14.01.2020 до початку розгляду справи по суті до суду надійшло клопотання представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позову без розгляду по причині пропуску позивачем строків звернення з даним адміністративним позовом.
25.02.2020 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду та будь-яких обґрунтованих обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем у своїх заяві, поясненнях та запереченнях на клопотання не надано, а тому відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду та наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно з ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 КАС України, відповідно до якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У відповідності до приписів ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Як передбачено ч .1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Обов`язковою умовою для залишення адміністративного позову без розгляду є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин.
Колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в частині прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Однак, колегія суддів зауважує, що в даному випадку судом першої інстанції не враховано той факт, що позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання внести зміни до наказу від 17.03.2017 № 50 о\с в частині зарахування до стажу служби в поліції стаж служби в органах податкової міліції та здійснити з цих підстав перерахунок його грошового забезпечення за період з березня 2017 року по вересень 2019 року.
Тобто, позовні вимоги викладені позивачем дійсно стосуються  проходження і звільнення з публічної служби, але стосуються питання правильності визначення трудового стажу та відповідно виплати заробітної плати (грошового утримання). 
Проте, у відповідності до ч. 3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з абз.1-2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, про те що даний спір відноситься до справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, оскільки предметом спору є бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у внесенні змін до наказу від 17.03.2017 № 50 о/с щодо зарахування позивачу - ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби в органах податкової міліції, нарахування та виплати недонарахованого та невиплаченого грошового забезпечення та видачі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В своєму рішенні Верховний Суд від 31.01.2018 в справі №813/7926/14 зазначив, що Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначив, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Крім того, Верховний Суд в своєму рішенні зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Отже, враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши, що позивач пропустив строк звернення до суду. 
Крім того суд першої інстанції взагалі не надав правової оцінки, щодо строку звернення до суду, позовній вимозі про зобов`язання відповідача надати до відповідного органу Пенсійного фонду України довідку про розмір грошового утримання.
Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України апеляційний суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, практика Європейського суду з прав людини (рішення "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії") свідчить про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).
У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Крім того, Європейський Суд з прав людини (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France) вже звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив питання строку звернення з позовом до суду, а тому дійшов помилкового висновку щодо пропущення строку звернення до суду та застосував правові наслідки передбачені ст.123 КАС України.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Частиною 3 ст. 312 КАС України вказано, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року -скасувати.
Справу направити до  Житомирського окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.