УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/10604/19
Провадження № 22-ц/4820/818/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Журбіцький В.О.,
       з участю        представника позивача         Шкодяка І.А. ,
               представниці відповідача         ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_4 , треті особи - приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Лаврентьєва Валентина Віталіївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка», про визнання наказу про надання земельної ділянки у власність недійсним, скасування цього наказу та реєстрації права власності на земельні ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - Держгеокадастр), третя особа - приватний нотаріус Лаврентьєва В.В., про визнання наказу про надання земельних ділянок у власність недійсним, скасування цього наказу та реєстрації права власності на земельні ділянки.
ОСОБА_3 зазначив, що у 2017 року він як учасник антитерористичної операції набув право власності на земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 6820686500:07:002:0050), розташовану на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, та призначену для ведення особистого селянського господарства.
Разом із тим, як стало відомо згодом, наказом Держгеокадастру від 7 червня 2017 року №22-10996-СГ затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність позивача дві земельні ділянки площею по 1,0 га кожна (кадастрові номери 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374), розташовані за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, та призначені для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу 3 липня 2017 року приватним нотаріусом Лаврентьєвою В.В. зареєстровано право власності позивача на вказані земельні ділянки, після чого їх було відчужено сторонній особі.
Позивач не звертався до Держгеокадастру з заявами про відведення земельних ділянок на території Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та не вчиняв жодних дій для набуття їх у власність, а тому реєстрація його права власності на ці земельні ділянки є незаконною.
За таких обставин ОСОБА_3 просив суд:
визнати недійсним і скасувати наказ Держгеокадастру від 7 червня 2017 року №22-10996-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» щодо виділення та передачі йому у власність земельних ділянок із кадастровими номерами 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374 на території Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області;
скасувати його право власності на земельну ділянку площею 1,0 га (кадастровий номер 6825089000:05:001:0372), розташовану за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як об`єкт нерухомого майна №1293066568250;
скасувати рішення приватного нотаріуса Лаврентьєвої В.В. від 6 липня 2017 року (індексний номер 36006895) про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825089000:05:001:0372;
скасувати запис про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825089000:05:001:0372, вчинений 3 липня 2017 року приватним нотаріусом Лаврентьєвою В.В. (номер запису 21250799);
скасувати його право власності на земельну ділянку площею 1,0 га (кадастровий номер 6825089000:05:001:0374), розташовану за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як об`єкт нерухомого майна №1293048568250;
скасувати рішення приватного нотаріуса Лаврентьєвої В.В. від 6 липня 2017 року (індексний номер 36006624) про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825089000:05:001:0374;
скасувати запис про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825089000:05:001:0374, вчинений 3 липня 2017 року приватним нотаріусом Лаврентьєвою В.В. (номер запису 21250495).

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 1 липня 2019 року суд залучив ОСОБА_4 до участі у справі як співвідповідача.
Ухвалою від 16 жовтня 2019 року суд залучив Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка» (далі - ТОВ «СП «Агропромтехніка») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року в позові відмовлено.
Суд виходив з того, що ОСОБА_3 набув право власності на земельні ділянки з дотриманням вимог чинного законодавства, внаслідок чого підстави для скасування наказу Держгеокадастру та реєстрації права власності на земельні ділянки відсутні. Твердження ОСОБА_3 про те, що він не звертався до Держгеокадастру з заявами про відведення земельних ділянок і не вчиняв жодних дій для набуття їх у власність є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не звертався до Держгеокадастру з заявами про відведення земельних ділянок на території Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та не мав волевиявлення на отримання їх у власність. Суд першої інстанції не врахував цих обставин, не дослідив усі заявлені докази та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Держгеокадастр і  ОСОБА_4  подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.
Приватний нотаріус Лаврентьєва В.В. і ТОВ «СП «Агропромтехніка» не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

5 січня 2017 року ОСОБА_3 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Лаврентьєвою В.В., якою уповноважив ОСОБА_6 бути його представником у всіх державних, господарських та інших підприємствах, установах організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, перед юридичними та фізичними особами, в тому числі в Держгеокадастрі, ліцензійних організаціях, органах державної реєстрації прав на нерухоме майно, реєстраційних службах/нотаріусів, з питань набуття у власність, оформлення та державної реєстрації права власності на будь-які земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Хмельницької області, які будуть отримані ним шляхом безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності в розмірах, що встановлені діючим законодавством.
Також ОСОБА_3 надав ОСОБА_6 повноваження: подавати та підписувати всі документи, довідки та будь-які заяви від його імені, в тому числі заяви про безоплатну передачу у власність земельних ділянок, заяви про державну реєстрацію земельних ділянок і прав на них, замовляти та отримувати проектну і технічну документацію з землеустрою, замовляти виготовлення та одержання правовстановлюючих документів на земельні ділянки, зареєструвати право власності на земельні ділянки в установленому законом порядку; визначати нотаріуса або нотаріальну контору, дату місце, час оформлення договорів на свій розсуд, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, договори оренди, суборенди земельних ділянок, які надані для ведення особистого селянського господарства та розташовані на території Хмельницької області, право власності на які оформлено та зареєстровано після видачі та нотаріального посвідчення цієї довіреності, визначати ціну та їх істотні умови на власний розсуд, розписуватися за нього, одержувати грошові кошти та орендну плату.
Ця довіреність була видана ОСОБА_3 строком на 3 роки (до 5 січня 2020 року) та скасована ним 16 серпня 2018 року.
19 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Держгеокадастру з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок площею по 1,0 га кожна за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області для ведення особистого селянського господарства.
Наказом Держгеокадастру від 17 лютого 2017 року №22-3005-СГ надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у власність.
23 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Держгеокадастру з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,0 га, розташованих за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, та передачі цих земельних ділянок йому у власність.
Наказом Держгеокадастру від 7 червня 2017 року №22-10996-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності та передано у власність ОСОБА_3 дві земельні ділянки площею по 1,0 га кожна (кадастрові номери 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374), розташовані за межами населених пунктів Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, та призначені для ведення особистого селянського господарства.
На підставі цього наказу 3 липня 2017 року приватний нотаріус Лаврентьєва В.В. зареєструвала право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровими номерами 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності відповідно 21250799 і 21250495).
3 серпня 2017 року між ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 укладено два договори купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Байрачним А.І., за якими ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняла у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374 (номер запису про право власності відповідно 21712742 та 21713323).
За договорами оренди землі від 7 лютого 2018 року ОСОБА_4 передала ці земельні ділянки ТОВ «СП «Агропромтехніка» у платне користування на строк до 1 грудня 2025 року (записи про речове право від 20 березня 2018 року відповідно №25387679 і №25387390).

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:  а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;  в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
В силу ч.ч. 6, 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.  Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.
Як передбачено ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).
Із положень ст. 126 ЗК України слідує, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-ІV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV у Державному реєстрі прав реєструється право власності на земельні ділянки.
В силу ч. 1 ст. 18 Закону №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;  2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;  3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;  4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;  5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);  6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;  7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;  8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Частиною 3 статті 26 Закону №1952-ІV встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

З урахуванням норм ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести порушення своїх прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах.
Одним із різновидів набуття права власності на землю є одержання громадянами земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.
У такому випадку громадяни набувають право власності на земельні ділянки за рішенням уповноваженого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, яке є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Одержання громадянами земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації передбачає певну процедуру приватизації, згідно якої: орган Державного земельного кадастру здійснює формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав; громадянин звертається до компетентного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з належно оформленим клопотанням про надання земельної ділянки у власність; орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає це клопотання та надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; суб`єкт господарювання (виконавець робіт із землеустрою) на замовлення громадянина розробляє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність громадянина; державний реєстратор здійснює державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 15-1 ЗК України та Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр є органом виконавчої влади, який на підставі ч. 4 ст. 122 ЗК України наділений повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.
З матеріалів справи вбачається що на час виникнення спірних правовідносин земельні ділянки загальною площею 2,0 га (кадастрові номери 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374) відносилися до земель сільськогосподарського призначення державної власності.
ОСОБА_3 подав до Держгеокадастру відповідне клопотання про передачу земельних ділянок у власність і погоджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації. На підставі цих документів Держгеокадастр видав оспорюваний наказ від 7 червня 2017 року №22-10996-СГ, після чого ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірні земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_3 набув право власності на земельні ділянки в порядку, визначеному законом.
ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами неправомірність одержання ним земельних ділянок у власність, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що його позов є необґрунтований і не підлягає задоволенню.
Також ОСОБА_3 не надав суду доказів про те, що має місце порушення його прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах.

Щодо доводів апеляційної скарги про суперечність висновків суду 

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правовим визначенням предметом позову є матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в юридичній заінтересованості останнього отримати певне матеріальне благо, а підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Визначення предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначити предмет і підстави позову, при цьому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог і встановити обґрунтованість позову на підставі незаявлених позивачем обставин.
У заявленому позові ОСОБА_3 не вказував на те, що на час набуття ним права власності на спірні земельні ділянки він уже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм приватизації для цього виду використання та не міг набути таке право повторно.
Обставини передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої на території Остапковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, що могли бути перешкодою для набуття ним права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6825089000:05:001:0372, 6825089000:05:001:0374, не були предметом дослідження та доказування у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції.
Відповідачі не захищалися проти таких вимог, а також не висловлювали своїх аргументів і правової позиції щодо цих обставин.
Отже, суд першої інстанції правомірно вирішив спір у межах заявлених підстав і предмету позову.
Посилання ОСОБА_3 на порушення судом принципу правової визначеності є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про непроведення судом експертизи

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ст. 76 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.ч. 1, 3 ст. 102 ЦПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:  для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;  сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначаються судом, визначаються судом.  Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Із положень ч. 1 ст. 104 ЦПК України слідує, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Аналіз указаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що суд не має права збирати докази у цивільних справах з власної ініціативи, крім випадків, установлених законом, а саме ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81, ч. 2 ст. 294 ЦПК України.
Суд може призначити експертизу лише за вмотивованою заявою учасника справи, при цьому інші учасники справи вправі висловити свої заперечення щодо призначення експертизи або поставлених перед експертом питань, а також запропонувати суду свої питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.
З матеріалів справи вбачається, що в ході підготовчого засідання 16 грудня 2019 року представник позивача, адвокат Шкодяк І.А., заявив усне клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. В подальшому він відмовився від проведення експертизи та просив суд першої інстанції призначити справу до розгляду.
Отже, за відсутності вмотивованої заяви позивача суд першої інстанції не вправі був призначити експертизу у справі.
Доводи ОСОБА_3 про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 травня 2020 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Палінчак О.М.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 47