ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2020 року                                        м.Дніпро                    Справа №  904/5799/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                      Вечірко І.О. (доповідач)
суддів:                          Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.

розглянувши без повідомлення        учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"                                                        
на рішення            Господарського суду  Дніпропетровської області  від 28.01.2020 року (повний текст підписано  03.02.2020 року)  
у справі № 904/5799/19 (суддя -  Кеся Н.Б.,  м. Дніпро)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ            
до          Дніпровського державного аграрно-економічного університету м. Дніпро в особі відокремленого підрозділу Новомосковський коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету, м. Новомосковськ Дніпропетровської області
про          стягнення 152 338,73 грн.
          
ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст  рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2020 року  позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дніпровського державного аграрно-економічного університету м. Дніпро в особі відокремленого підрозділу Новомосковський коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету задоволено частково. Стягнуто з Дніпровського державного аграрно-економічного університету м. Дніпро в особі відокремленого підрозділу Новомосковський коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету  на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у сумі 134 687, 02 грн., пеню у сумі 1000, 00 грн., 3 % річних у сумі 3 221, 42 грн., інфляційні втрати у сумі 4 211, 42 грн. та  2 285, 08 грн. витрати по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.
Задовольняючи частково позов господарський суд виходив з того, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання за Договором №9310/19-БО(Т)-4 постачання природного газу від 18.12.2018 року та наявності підстав для зменшення суми пені.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 9 218, 87 грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Позивач вважає рішення суду від 28.01.2020 у справі №904/5799/19 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 9 218, 87 грн., незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору, він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Отже, в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Додана відповідачем до матеріалів справи роздруківка з оголошення Державної казначейської служби України про припинення обслуговування осіб з 13-00 29.12.2018 року не може вважатися поважною причиною для звільнення від відповідальності, оскільки строк остаточного розрахунку сплинув 25.01.2019 року. До цього часу відповідач мав можливість здійснити розрахунок за договором. Щодо відсутності у відповідача відповідних бюджетних асигнувань на 2019 рік для виконання зобов`язань за договором, то вказана обставина теж не виключає вину відповідача,   оскільки ним не додано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували подання на затвердження проекту кошторису на 2019 рік з сумою відповідних зобов`язань, відповідно до Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2002 №228 та про те, що такі суми не були затверджені.  Таким чином, можливість здійснення оплати за поставлений природний газ у 2019 році за 2018 рік залежала саме від відповідача, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проекту кошторису на 2019 рік. Матеріали справи не містять жодних доказів які свідчать що судом  досліджувалось питання, чи вжито відповідачем всіх вичерпних заходів для виконання умов договору, в частині оплати, що може виключити вину відповідача. Посилання відповідача та суду на ту обставину, що Акт приймання-передачі підписаний сторонами 31.12.2018, що є об`єктивною причиною неможливості здійснення вчасного розрахунку також не знаходить свого документального підтвердження. Посилання в оскаржуваному рішенні суду на те, що за іншими аналогічними договорами, питання оплати завжди вирішувалось сторонами мирним шляхом, позивач начебто заздалегідь виставляв рахунок та акт приймання-передачі, також безпідставне, оскільки положеннями всіх договорів, укладених між позивачем та відповідачем визначено, що Акт приймання-передачі газу готується та направляється на адресу позивача саме відповідачем. Що стосується рахунків на оплату, то таких договорами взагалі не передбачено – відповідач самостійно здійснює оплату в розмірі, строки та спосіб, що визначені умовами договору та Акту. Договір між сторонами було підписано 18.12.2018 року на період поставки газу у грудні 2018 року (на 1 місяць).  Підписуючи таку редакцію договору відповідач був обізнаний з його умовами та тим, що неможливо буде здійснити оплату враховуючи закінчення бюджетного року. В даному випадку, відповідач зловживає своїм положенням, оскільки станом на час подання апеляційної скарги, відповідач продовжує мати перед позивачем основну заборгованість за договором у розмірі 134 687, 02 грн. При цьому, з моменту поставки природного газу за договором минуло більше року, а відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за договором. Крім цього,  у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Однак, судом при розгляді питання зменшення пені взагалі не досліджено майнові інтереси сторін, зокрема і позивача. Так, станом на 01.01.2020 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 49, 533млрд. грн., має тенденцію до зростання. Станом на 30.09.2019 року, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 34, 466млрд.грн., довгострокових – 24, 321 млрд.грн., всього 60, 787 млрд. грн. Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років. 

           2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового рішення. 

           3. Апеляційне провадження.
           3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2020 року  відкрито апеляційне провадження та постановлено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

           3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Постачальник) та Новомосковським коледжем Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (далі - Споживач) 18.12.2018 року укладено Договір №9310/19-БО(Т)-4 постачання природного газу (далі-Договір).
Відповідно до умов Договору:
п. 1.1. Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ, за кодом ДК 021:201509120000-6 - Газове паливо (Природний газ), а Споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору;
п. 1.2. природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імопртований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України;
п. 2.1. Постачальник передає Споживачу в період з 01.12.2018 по 31.12.2018 (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 18 тис.куб.метрів;
п. 4.2. Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладення цього договору становить 6235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн;
п. 4.3. загальна вартість цього договору становить 112239,15 грн, крім того ПДВ 22447,83 грн, разом з ПДВ 134686,98 грн;
п. 5.1. оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу;
п. 11.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника і діє в частині постачання природного газу з 01 грудня  2018 до 31 грудня 2018 (включно),  відповідно до статті 631 ЦК України, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Так, на виконання умов договору Позивач в грудні 2018 року поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 134687,02 грн, що підтверджується актом приймання - передачі природного газу (арк.с. 24). Акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.
Відповідач свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманого природного газу не виконав, внаслідок чого заборгованість останнього склала 134687,02 грн, що підтверджується довідкою Позивача про суму боргу (арк.с. 14).
У разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 Договору).
У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем грошових зобов`язань Позивач нарахував Відповідачу суму пені у розмірі 10218,87 грн за період з 26.01.2019 по 12.11.2019.
На підставі положень ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу суму 3221,42 грн 3% річних за період з 26.01.2019 по 12.11.2019 та 4211,42 грн інфляційних втрат за період лютий -жовтень 2019.
Під час розгляду справи відповідач доказів погашення заборгованості не надав.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив не застосовувати до нього штрафні санкції або зменшити їх розмір.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач доводи відповідача щодо відсутності його вини в простроченні оплати вважає необґрунтованими.

           3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції. 
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови у стягненні 9 218, 87 грн. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з приписами частин 1 і 7 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.   
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлена наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені. Разом із тим судом було зменшено розмір стягуваної з відповідача пені до 1000 грн.
В силу ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій. 
Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 233 ГК України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Обґрунтовуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач посилався на те, що  акт приймання-передачі природного газу складено 31.12.2018, тоді як Казначейська служба вже не приймала виплати за відповідний період, про що було попереджено об`явою Державної казначейської служби України щодо режиму роботи системи електронних платежів НБУ в період завершення бюджетного 2018 року. Отже, Відповідач був позбавлений об`єктивної можливості своєчасно розрахуватися за грудень 2018 року, що призвело до того, що кошти, які були заплановані за Договором до сплати повернулися до Державного бюджету і на наступний рік не були передбачені. Крім того, відповідач також зазначав, що попередня оплата без наявності акту прийому-передачі природного газу є порушенням бюджетного законодавства.  
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність об`єктивних обставин, які стали причиною неможливості своєчасних розрахунків з боку відповідача, та мали бути відомі позивачеві. Місцевий господарський суд також обґрунтовано звернув увагу на те, що питання своєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ за грудень 2018 року могло бути вирішено сторонами в позасудовому порядку, що не відбулося за відсутності  сприяння з боку позивача. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, судом враховується, що відповідач є неприбутковою організацією та фінансується за рахунок бюджетних коштів.
Так в матеріалах справи наявне Положення про Новомосковський коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету, який є відокремленим структурним підрозділом університету та відноситься до сфери управління Міністерства освіти і науки України. 
На підставі наведених доказів судом встановлено, що відповідач є бюджетною установою (учбовим закладом), основним напрямком діяльності якої є надання освіти, а причиною утворення заборгованості є недостане фінансування відповідача.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, врахувавши наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення нарахованої позивачем суми пені до 1000 грн.
Доводам позивача про необхідність врахування майнового стану позивача при вирішенні питання про зменшення суми пені не може бути надана оцінка, оскільки відповідні докази не подавались позивачем до суду першої інстанції.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

                        Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. В зв`язку з чим, рішення місцевого господарського суду у даній справі в оскаржуваній частині має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

                                    3.5. Розподіл судових витрат.

                          Відповідно до вимог        статті 129 Господарського процесуального кодексу України             витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
           Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

                             Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"       - залишити  без задоволення.                          
                        Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 року у справі          № 904/5799/19 в частині відмови у стягненні 9 218,87 грн. пені - залишити без змін.
                        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Головуючий суддя                              _________________                    І.О. Вечірко

          Суддя                                                  _________________                    Л.М. Білецька

          Суддя                                                  _________________                    Т.А. Верхогляд