ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 травня 2020 року           справа №200/1489/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                   Сіваченка І.В.
за участю сторін по справі:
позивач: Гаврихів В.В.
відповідач: Кришталь В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду (суддя Смагар С.В.) від 04 березня 2020 року (повний текст рішення складено 04 березня 2020 року) у справі №200/1489/20-а за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неузгодження плану ліквідації аварії Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» та зобов`язання відповідача узгодити план ліквідації аварій на період з 1 січня 2020 року по 30 червня 2020 року. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Позивачу роз`яснено право звернутися з даним позовом до місцевого загального суду в порядку господарського судочинства.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданнями адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. На думку позивача, даний спір є публічно-правовим спором, щодо бездіяльності відповідача при здійсненні ним делегованих публічно-владних управлінських функцій.
Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У частині 1 статті 4  Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому  хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;
За правилами частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до статті 29 Гірничого Закону для здійснення екстрених і невідкладних заходів на підприємствах вугільної та гірничої галузей для рятування людей, гасіння пожеж, ліквідації наслідків вибухів, раптових викидів вугілля та газу, обвалів гірничих порід і виконання інших робіт, що потребують застосування засобів захисту органів дихання та спеціального оснащення, а також контролю та нагляду за здійсненням власником (керівником) гірничого підприємства профілактичних заходів щодо запобігання аваріям на гірничих підприємствах створюються державні воєнізовані аварійно-рятувальні служби (формування). 
Статтею 27 Гірничого Закону встановлено, що на кожному гірничому підприємстві, розташованому в гірничих виробках, складається план ліквідації аварій, який містить систему оповіщення про аварії, заходи з рятування працюючих на підприємстві, з евакуації населення та. ліквідації можливих аварій у початковій стадії та розподіл обов`язків між окремими особами, зайнятими ліквідацією аварій. 
План ліквідації аварій розробляється, узгоджується та затверджується керівником (головним інженером) гірничого підприємства відповідно до вимог правил безпеки.
Згідно пункту 6 глави 3 розділу IV Правил безпеки у вугільних шахтах, затв. наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010р. N 62 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 р. за N 398/17693, для кожної шахти згідно з чинним законодавством має бути складений план. План розробляється кожні 6 місяців головним інженером шахти і командиром гірничорятувального взводу, погоджується з командиром загону ДАРС (ДВГРС) і затверджується технічним керівником гірничого підприємства (шахти). 
Відповідно до пункту 2.1 Положення про Державну воєнізовану гірничорятувальну службу у вугільній промисловості України, затв. наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України  від19.10.2012 р. N 815, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 07 листопада 2012 р. за N1871/22183, (далі - Положення №815) основними завданнями ДВГРС на підприємствах, які обслуговуються, є: проведення аварійно-рятувальних робіт під час виникнення надзвичайних ситуацій; ліквідація надзвичайних ситуацій та окремих їх наслідків; виконання робіт із запобігання виникненню та мінімізації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та щодо захисту від них працівників та територій підприємств; захист навколишнього природного середовища та локалізація зони впливу шкідливих і небезпечних факторів, що виникають під час аварій та катастроф.
У відповідності до п.2.2 Положення №815 основними функціями ДВГРС відповідно до покладених на неї завдань є, зокрема, участь у розробленні та погодженні планів реагування на надзвичайні ситуації на об`єктах та територіях, що обслуговуються.
Згідно пункту 3.1 Положення №815 ДВГРС у разі здійснення заходів щодо запобігання виникненню і ліквідації надзвичайних ситуацій та мінімізації їх наслідків має право:
-обстежувати з метою профілактики виникнення аварій об`єкти і території, що обслуговуються;
-подавати керівникам і власникам підприємств, що обслуговуються, письмові пропозиції щодо поліпшення протиаварійного захисту об`єктів і підвищення готовності до рятування людей та ліквідації аварій, а також усунення виявлених порушень щодо провітрювання шахт, пилогазового режиму, відхилень від проектів з протипожежного захисту шахт та попередження пожеж від самозаймання вугілля та здійснювати контроль за їх виконанням;
-скасовувати власні погодження планів ліквідації аварій підприємств у цілому або їх окремі позиції у разі їх невідповідності фактичному становищу на об`єкті, що обслуговується, або неможливості виконання їх оперативної частини;
-вносити пропозиції керівникам підприємств, що обслуговуються, про вжиття впливу до працівників та посадових осіб, які систематично порушують вимоги нормативно-правових актів з питань охорони праці;
-вживати невідкладних заходів щодо припинення виконання робіт, експлуатації машин та механізмів при наявній загрозі життю людей або при виникненні аварій;
-брати участь у роботі комісій з розслідування причин виникнення надзвичайних ситуацій на об`єктах і підприємствах, що обслуговуються.
За приписами пункту 1 розділу 1 «Положення про Десятий воєнізований гірничорятувальний загін», затв. наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 13 грудня 2019 року №510 (далі - Положення про 10 ВГРЗ) 10 ВГРЗ є професійним гірничорятувальним підрозділом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України (далі - ДВГРС) входить до складу ДВГРС та належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України (далі - Уповноважений орган управління).
Згідно з пунктом 4 розділу 1 Положення про 10 ВГРЗ, організаційна правова форма господарювання 10 ВГРЗ - державна організація. Отже, 10 ВГРЗ є юридичною особою публічного права (пункт 1 розділу III Положення про 10 ВГРЗ) та здійснює господарську діяльність у відповідності до нормативно-правої бази в Україні.
Порядок здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2017 р. N 5, за приписами пункту 2 якого обслуговування передбачає надання послуг з проведення відповідних робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій (профілактики), локалізації і ліквідації наслідків аварій, інших послуг відповідно до договору.
Згідно пункту 6 цього Порядку обслуговування здійснюється на підставі відповідного договору, що укладається між суб`єктом господарювання та аварійно-рятувальною службою, за письмовим зверненням уповноваженої особи суб`єкта господарювання до відповідної аварійно-рятувальної служби з одночасним поданням відомостей, визначених за результатами ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки, декларації безпеки та плану локалізації і ліквідації наслідків аварій на об`єкті підвищеної небезпеки, які підлягають обслуговуванню.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує бездіяльність відповідача в частині неузгодження плану ліквідації аварії на період з 1 січня 2020 року по 30 червня 2020 року у зв`язку з відсутністю укладеного договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування суб`єкта господарювання ТДВ «Шахта «Білозерська».
Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/451/19 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України про врегулювання розбіжностей до договору на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів та визнання укладеним зазначеного договору в редакції позивача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що даний спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності сторін, тобто не є спором між учасниками публічно-правових відносин і не стосується саме цих відносин, а тому у відповідності до вимог статті 20 Господарського кодексу України відноситься до юрисдикції господарських судів.
Колегія суддів вважає, що узгодження плану ліквідації аварії, який є предметом позову у цій справі, не належить до владних управлінських функцій відповідача, а тому доводи позивача про те, що даний спір є публічно-правовим колегією суддів не прийнято до уваги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №200/1489/20-а - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №200/1489/20-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 19 травня 2020 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 19 травня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 травня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                                                                           Т.Г. Гаврищук 

   Судді:                                                                                                         А.А. Блохін

                                                                                                  І.В. Сіваченко