ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 березня 2020 року                                                        м.Суми
                                                               Справа №592/9386/16-ц 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/492/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Толмачову Валентину Миколаївну, 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Корольової Г.Ю. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди. 
Свої вимоги мотивує тим, що Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 20 грудня 2011 року визнав за ним та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину за кожним на садовий будинок АДРЕСА_1 », виділив йому у власність 53/100 частин, а ОСОБА_2 - 47/100 вказаного будинку, та виділив по 1/2 частині кожному земельної ділянки загальною площею 0,0840 га, тобто по 0,0420 га кожному. Жодним чином в зазначеному рішенні суду не відображені правовідносини, які регламентуються ст. 364 ЦК України, тобто виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності або ст. 367 ЦК України, яка передбачає поділ майна з припиненням права спільної часткової власності. Після винесення рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року, як садовий будинок, так і земельна ділянка залишилися в спільній частковій власності сторін по справі, що спричиняє незручності позивачу у здійсненні ним права власності, оскільки він хоче отримати відокремлену адресу на садовий будинок та земельну ділянку. Вирішити дане питання мирним шляхом неможливо, оскільки відповідачка постійно порушує права позивача, не дотримуючись вимог ст. 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Так, в серпні 2015 року відповідачка встановила паркан не у відповідності до рішення суду, зменшивши розмір його частини земельної ділянки. В серпні 2016 року ОСОБА_2 розібрала навіс, де знаходились його речі та будівельні матеріали та побудувала з цих матеріалів собі сарай. Вказаний сарай віддає тінь на його земельну ділянку, а стічні води з даху сараю затоплюють та замулюють земельну ділянку, через що її цільове використання втрачається. Крім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 рокуне було вирішено питання щодо користування мансардою площею 7,3 кв.м.
Також зазначає, що діями  ОСОБА_2  йому була завдана моральна шкода, яку він зазнав у зв`язку з незаконним діями відповідачки та ігноруванням його зауважень. Зокрема, він зазнав моральних страждань у зв`язку із зменшенням розміру його частини земельної ділянки через встановлення відповідачкою паркану, під час встановлення цього паркану, робітники пошкодили його насадження, зрубали сливу, скидали сміття на його частину земельної ділянки. Він неодноразово звертався до правоохоронних органів. У зв`язку із зазначеним, він нервував, у нього погіршився стан здоров`я, з`явилося безсоння, часті головні болі, він змушений був приймати заспокійливі ліки, нервове напруження призвело до погіршення відносин у сім`ї. 
Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, просить поділити садовий будинок 2, в тому числі розташовану в ньому мансарду, з надвірними будовами, розташований у товаристві садівників « Фрунзенець» в районі Білопільського шосе м. Суми (квартал 20) між сторонами, виділивши ОСОБА_1 у власність 53/100 частки, та припинити право спільної часткової власності; поділити земельну ділянку № 2 , площею 0,0840 га, виділивши йому у власність 1/2 частку земельної ділянки та припинити право спільної часткової власності, іншу частину земельної ділянки виділити у власність відповідачці; усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 в користуванні частиною земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , шляхом перенесення паркану відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року та зобов`язати ОСОБА_2 знести сарай, побудований на межі спірної земельної ділянки; зобов`язати ОСОБА_2 не порушувати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку; стягнути зі ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 7000 грн та понесені судові витрати.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Припинив право спільної часткової власності на земельну ділянку   АДРЕСА_1 загальною площею 0,0840 кв.м.
Припинив право спільної часткової власності на садовий будинок АДРЕСА_1 .
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,2 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду від 20 грудня 2011 року виконано не було і наразі примусовому виконанню не підлягає у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, отже вирішувати позовні вимоги у даній справі з посиланням на рішення від 20 грудня 2011 року є неприпустимим. Крім того, вказаним рішенням визнавалося лише право власності сторін на частку у спільному майні, без зазначення конкретних приміщень, які виділяються кожному, та їх площі. Це свідчить про те, що виділу чи поділу спірного майна не відбулося. Вказує, що висновок суду про зловживання ним своїми процесуальними права не відповідає вимогам ЦПК України, що в свою чергу призвело до неправильного розподілу судових витрат, зокрема йому не відшкодована вартість проведеної експертизи та витрати на професійну правничу допомогу. Також зазначає, що висновком експертизи №1453/1454/1455/1289 від 31.07.2018 року встановлено відповідність межі, по якій встановлено паркан, межі, яка визначена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року. Однак це не відповідає дійсності, оскільки проміри суттєво відрізняються, а лінійні розмірі, площа та координати твердих межових знаків земельної ділянки взагалі не зазначені в експертизі, що унеможливлює порівняти співпадіння меж. Крім того, у висновку експертизи від 31.07.2018 року зазначено про відсутність дозвільних документів на прибудову до прим. ІІІ, в той же час зазначено про її відповідність вимогам ДБН. Також ставить під сумнів визначений експертизою рік побудови мансарди, оскільки визначення року побудови не є предметом судової будівельно-технічної експертизи, однак це суттєво впливає на можливість поділу мансарди між співвласниками. До всього зазначає, що ОСОБА_2 здійснила прибудову в той час, коли спірне майно перебувало у спільній частковій власності та всупереч ч. 1 ст. 358 ЦК України не отримала у нього згоду на здійснення прибудови. Оскільки така прибудова є незаконною, то вона не може відповідати вимогам ДБН, як про це зазначено в експертизі та оскаржуваному рішенні суду. Також вважає необґрунтованою відмову суду у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої йому діями ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог позивача, оскільки доводи, на які він посилається, були досліджені та оцінені судом першої інстанції, а також вони не узгоджуються з матеріалами справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Толмачову В.М., яка підтримала апеляційну скаргу, відповідачку та її представника адвоката Маслову О.Є., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 20 грудня 2011 року (справа № 1806/2-5/11) виділив в натурі частки земельної ділянки АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0840 кв.м по 1/2 частині кожному із співвласників, тобто по 0,0420 кв.м кожному.
Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового будинку у товаристві садівників «Фрунзенець».
Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку у товаристві садівників «Фрунзенець».
Виділив ОСОБА_2  у власність 47/100 частин садового будинку у товаристві садівників «Фрунзенець» №2/20 згідно варіанту розподілу садового будинку та надвірних будівель, визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи №400/08 від 02 грудня 2008 року, додаток №1: по садовому будинку літ «А-1» - 5092 грн з площею приміщень 11,1 кв. м, по надвірних будовах - 579 грн.
Виділив ОСОБА_1 у власність 53/100 частини садового будинку у товаристві садівників «Фрунзенець» №2/20 згідно варіанту розподілу садового будинку та надвірних будівель, визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи №400/08 від 02 грудня 2008 року: по садовому будинку літ «А-1» - 5458 грн з площею приміщень 11,9 кв. м, по надвірних будовах - 906 грн.
Стягнув зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову різницю за виділення йому більшої частини садового будинку в розмірі 638 грн (а. с. 9-12 т. 1).
Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 18 січня 2012 року було відкрито виконавче провадження про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової різниці за виділену йому більшу частину садового будинку у розмірі 638 грн (а. с. 90). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 05 червня 2012 року зазначене виконавче провадження закінчено у зв`язку з повною сплатою боргу (а. с. 48 т. 2 справа № 1806/2-5/11). 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 травня 2017 року, на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року, 26 грудня 2012 року було зареєстровано приватну спільну часткову власність за ОСОБА_2 на 47/100 часток, а за ОСОБА_1 - на 53/100 часток садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 84 т. 1). 
Згідно з державними актами від 28 квітня 2005 року та 24 січня 2006 року, виданими на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки площею 0,0840 га, для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , у частці по Ѕ (а. с. 177, 221 т. 1).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 червня 2017 року, на підставі договору дарування 1/2 частини земельної ділянки від 25.12.2006 року №4-1681, за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910136600:14:006:0018, площею 0,084 га, на праві приватної спільної часткової власності на 1/2 частку (а. с. 107, 219 т. 1).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.11.2018 року вбачається, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку СМ№111595 від 28.04.2005 року, 06 листопада 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910136600:14:006:0018, площею 0,084 га (а. с. 219-220 т. 1).
ОСОБА_2 01.11.2018 року зареєструвала право спільної часткової власності на 47/100 часток садового будинку загальною площею 23 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з садового будинку «А-1», прибудови «а», убиральні «Б», погрібу «п/г», навісу В, Г, огорожі №1-2 (а. с. 223-224 т. 1).
У висновку будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи №1453/1454/1455/1289 від 31.07.2018 року вказано, що ринкова вартість садового будинку АДРЕСА_1 на дату складання висновку становить 68 400 грн. ринкова вартість земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0840 га за вказаною адресою складає 121 900 грн.
Мансарда не є самовільно збудованою спорудою, рік побуди садового будинку згідно даних інвентаризаційної справи - 1950 рік, а мансарди - 2008 рік. Правильність визначення року побудови не є предметом судової будівельно-технічної експертизи.
Мансарда не є об`єктом поділу між співвласниками за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року у цивільній справі №1806/2-5/11.
Запропоновано один варіант поділу спірного садового будинку.
ОСОБА_1 виділяються приміщення загальною площею 11,9 кв. м, а саме: приміщення І (веранда), площею 10,1 кв. м; приміщення кладової (1/2 частина), площею 1,8 кв.м; погреб літ. п/г. Частка співвласника ОСОБА_1 становить 49/100 замість 1/2. 
ОСОБА_2 виділяються приміщення загальною площею 19,2 кв. м, а саме: приміщення ІІ (літня житлова) площею 9,3 кв.м; приміщення кладової (1/2 частина), площею 1,8 кв.м; приміщення ІV (мансарда) площею 7,3 кв. м. Частка співвласника ОСОБА_2 становить 51/100 замість 1/2.
Розмір грошової компенсації співвласнику, частка якого в натурі після поділу є меншою від ідеальної частки, дорівнює 268 грн.
Запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки відповідно до часток співвласників та з урахуванням варіанту поділу садового будинку.
Натурним обстеженням встановлено наявність прибудови до прим. ІІІ (по експлікац3ії) розміром 3,3х1,3 м; прибудова дерев`яна, на цегляному фундаменті; покрівля з азбестоцементних листів всередині обшита ДВП, підлога дощата. Розмір приміщення 2,73х1,16 м.
Прибудова прилягає до металевої сітки типу «рабиця», що є межею (парканом) між землекористуванням співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Дозвільні документи на прибудову в матеріалах цивільної справи та інвентаризаційної справи на спірний будинок не містяться.
Натурним обстеженням встановлена наявність водовідведення (металевий жолоб вздовж покрівлі з відведенням стоків на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 ; фото 1 фототаблиці), що відповідає вимогам п. 5.3.6, 5.3.7 ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд».
На підставі графичного зіставлення даних геодезичного знімання фактичного користування та межі, яка визначена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року, встановлено відповідність межі, по якій встановлено паркан, межі, яка визначена вказаним рішенням.
Також відповідність межі, по якій встановлено паркан, межі, яка визначена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року, встановлено натурним обстеженням та контрольними промірами (а. с. 154-188 т. 1).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що питання розподілу спірного будинку та надвірних споруд між сторонами вирішено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року, отже відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України право спільної часткової власності необхідно припинити. Межа, по якій встановлено паркан, відповідає межі, яка визначена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011 року; прибудова обладнана системою водовідведення та відповідає вимогам ДБН; рішення щодо захисту прав на майбутнє суд не приймає; заявлений розмір моральної шкоди не підтверджений належними та допустимими доказами та не містить розрахунку. 
Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд вийшов за межі позовних вимог, пославшись у своєму рішенні на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року.
Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На розгляді Ковпаківського районного суду м. Суми вже перебував спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки в натурі, усунення перешкод у користуванні часткою дачного будинку (некапітальної споруди) за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням від 20 грудня 2011 року Ковпаківський районний суд м. Суми виділив в натурі кожному із співвласників по 1/2 частці (по 0,0420 кв. м) спірної земельної ділянки та визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку садового будинку за кожним, виділивши ОСОБА_2 47/100 частин садового будинку, а ОСОБА_1 - 53/100 зі стягненням з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за зменшення її частки у праві власності. При цьому судом в рішенні було визначено межі розподілу земельної ділянки та зазначено конкретний поділ садового будинку та надвірних будівель відповідно до додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 400/08 від 02.12.2008 року.
Отже, суд першої інстанції цілком вірно зазначив, що вказаним рішенням питання розподілу будинку та надвірних будівель було вирішено в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги про те, що вказаним рішенням визнавалося лише право власності сторін на частку у спільному майні, без зазначення конкретних приміщень, які виділяються кожному, та їх площі, є помилковими та спростовуються змістом рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року та матеріалами справи № 1806/2-5/11, зокрема висновком судової будівельно-технічної експертизи № 400/08 від 02.12.2008 року на підставі якого судом вирішено питання про поділ спірних земельної ділянки та будинку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Оскільки рішенням суду від 20 грудня 2011 року не було вирішено питання про припинення права спільної часткової власності сторін на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та припинення права спільної часткової власності відносно майна, яке вже було поділене в натурі між власниками попереднім рішенням суду.
Колегія суддів не може погодитись і з доводами позивача, що підставою для поділу будинку є та обставина, що при визначенні варіанту поділу будинку у справі № 1806/2-5/11 не було враховано приміщення мансарди. Вказане приміщення існувало на час розгляду справи № 1806/2-5/11, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на будинок та висновками експертиз № 400/08 від 02.12.2008 року та № 1453/1454/1455/1289 від 31.07.2018 року. З фотознімків вбачається, що вхід до мансарди знаходиться в частині будинку, яка виділена у власність ОСОБА_2 та використовується це приміщення як горище для зберігання непотрібних речей. ОСОБА_1 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року у справі № 1806/2-5/11 не оскаржував та виконав його, зареєструвавши право власності на виділену йому частину будинку з надвірними будівлями і земельну ділянку та сплативши ОСОБА_2 грошову компенсацію. А тому посилання на вказану обставину фактично є створенням штучних підстав для перегляду рішення суду, шляхом подання аналогічного позову про поділ спірного садового будинку та земельної ділянки. 
Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги про те, що стічні води з даху прибудови затоплюють частину земельної ділянки ОСОБА_1 та роблять її непридатною для засадження сільськогосподарськими культурами, оскільки у висновку експертизи №1453/1454/1455/1289 від 31.07.2018 року, яка призначалась судом за клопотанням представника позивача, вказано, що натурним обстеженням встановлена наявність водовідведення (металевий жолоб вздовж покрівлі з відведенням стоків на земельну ділянку, що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 ), що відповідає вимогам п. 5.3.6, 5.3.7 ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд». У висновку експертизи зазначено про відсутність дозвільних документів на прибудову до прим. ІІІ. Проте ця обставина за відсутності встановлення порушення прав позивача влаштуванням прибудови, не є підставою для задоволення позовних вимог про її знесення. 
Крім того висновком експертизи також встановлено відповідність межі, по якій встановлений паркан, межі яка визначена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року у справі № 1806/2-5/11. Таким чином рішення суду в частині розподілу земельної ділянки було виконано сторонами. Незначні відхилення в промірах, які відображені на геодезичній зйомці, що виконана ПП «Мегаполіс» в 2019 році, які складають від 04 см до 12 см, за встановлених обставин справи, не є підставою для фактично повторного виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2011 року шляхом перенесення паркану. 
Оскільки судом не було встановлено порушень у діях ОСОБА_2 прав позивача, як співвласника, зважаючи на відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження моральних страждань у зв`язку зі знищенням та пошкодженням майна ОСОБА_1 у вигляді насаджень з боку відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди на користь позивача.
Також помилковими є доводи апеляційної скарги стосовно того, що зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу можливе лише за клопотання іншої сторони.
Так, загальні принципи розподілу судових витрат визначені у статті 141 ЦПК України, відповідно до положень якої саме суд з власної ініціативи керуючись частинами 3-5, 9 вказаної статті вирішує питання розподілу судових витрат. І лише в разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено право суду, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, на яку також посилається і позивач в апеляційній скарзі, однак внаслідок неправильного системного тлумачення висновків Верховного Суду, викладених у вказаній постанові, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню лише на підставі клопотання іншої сторони.
В той же час, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у відшкодуванні позивачу витрат на правову допомогу адвоката. 
Висновок суду з посиланням на ч. 9 ст. 141 ЦПК України про те, що інші судові витрати, крім 50 % судового збору, відшкодуванню не підлягають у зв`язку з повторним зверненням позивача з вимогами, які вже були вирішені судом, є помилковим, оскільки з вимогами, які були задоволені позивач до суду не звертався, а в задоволенні повторних вимог судом відмовлено. А тому в цьому випадку питання розподілу судових витрат повинно вирішуватись, виходячи із загальних правил, встановлених ст. 141 ЦПК України. 
Представником позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції була адвокат Толмачова В.М., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги від 01 серпня 2019 року (а. с. 107 т. 2).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вже зазначалося, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зважаючи на те, що адвокат Толмачова В.М. отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю лише 08 липня 2019 року (т. 2 а. с. 60 на зв.), колегія суддів, враховуючи кількість складених нею процесуальних документів з цього часу, проведених за її участю судових засідань та часу, витраченого на надання інших послуг з правової допомоги, вважає розумним, співмірним та реальним визначити витрати на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 1500 грн.
В той же час витрати по сплаті судового збору, які підлягають відшкодуванню позивачу, правильно визначено судом першої інстанції пропорційно задоволеної частини позовних вимог. Щодо витрат на оплату експертизи, то оскільки на підставі цього доказу позивачу було відмовлено у задоволенні відповідної частини позовних вимог, ці витрати відшкодуванню не підлягають. 
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, збільшивши їх на користь позивача до 2051,20 гривень.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Толмачову Валентину Миколаївну, задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року змінити в частині вирішення питання щодо судових витрат.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2051,20 гривень.
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року.

Головуючий                                                                Т.А. Левченко
Судді:                                                                         О.І. Собина
                                                                               С.Г.Хвостик