УХВАЛА

17 березня 2020 року 
Київ
справа №240/7133/19
адміністративне провадження №К/9901/1985/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О. А.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.
розглянув клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду,    
ВСТАНОВИВ:
1. 1. ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради, в якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати висновок Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради №1293/1 від 07.06.2017 про час настання інвалідності ОСОБА_1 ;
1.2. зобов`язати Житомирський обласний центр медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради провести повторний медико-соціальний огляд ОСОБА_1 і розглянути подані медичні документи з прийняттям відповідного рішення, яким встановити час настання інвалідності до 18 років.
2. Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 03 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовив. 
3. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
4. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , серед іншого, просить передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.  
5. Клопотання обґрунтовує, тим що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
6. Колегія суддів дослідивши доводи заявленого клопотання про передачу справи №240/7133/19 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, для вирішення виключної проблеми у формуванні єдиної правозастосовної практики в подібних судових спорах, вважає що у задоволені останнього необхідно відмовити.
7. Так, відповідно до частини п`ятої  статті 346 КАС  суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
8. Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятою  статті 346 КАС, передбачає наявність у справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
9. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;
- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:
- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
10. Згідно із частиною першою  статті 347 КАС  питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
11. На думку позивача, у цій справі існує виключна правова проблема і вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, однак обґрунтовуючи клопотання позивач, посилається на частину 5  статті 346 КАС України  без посилання на будь-яку норму матеріального права, що може свідчити про наявність виключної правової проблеми.
12. Колегія суддів також зазначає, що положеннями  статті 2 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»  (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих  Конституцією  і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
13. Відповідно до частини першої  статті 2 КАС  України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
14. Судом касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до  статті 327 КАС  є Верховний Суд, у складі якого за змістом статей  36,  37 Закон № 1402-VIII  діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.
15. Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
16. Таким чином, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів. Реалізація таких повноважень пов`язана з наявністю правових проблем.
17. Таким чином, колегія суддів вважає, що наведене у клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для передачі на розгляд Великій Палаті Верховного Суду справи №240/7133/19.
18. З урахуванням вищезазначеного, клопотання позивача про передачу справи №240/7133/19 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 344, 346, 347, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи №240/7133/19 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О. А. Губська 

Судді                                                                                                    Л. О. Єресько
                                                                                                                                                                                                                                                                   В. М. Соколов