ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24558/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання колективного управління «Оберіг» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Об`єднання колективного управління «Оберіг» до Комісії з акредитації організації колективного управління при Міністерстві розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав», Громадська спілка «Український музичний альянс» про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Комісії з акредитації організації колективного управління при Міністерстві розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 06-10 травня 2019 року (протокол № 1, пункт 4, підпункт 4.2) в частині акредитації організації колективного управління Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав» у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм та зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою»; визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 06-10 травня 2019 року (протокол №1, пункт 5, підпункт 5.2) в частині акредитації організації колективного управління Громадська спілка «Український музичний альянс» у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне сповіщення фонограм та зафіксованих у них виконань, відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою, крім кабельної ретрансляції»; зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України скасувати наказ № 912 від 29 травня 2019 року, яким було акредитовано Громадську спілку «Українська ліга авторських та суміжних прав» у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою»; зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України скасувати наказ № 913 від 29 травня 2019 року, яким було акредитовано Громадську спілку «Український музичний альянс» у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне сповіщення фонограм та зафіксованих у них виконань, відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою, крім кабельної ретрансляції».
Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 лютого 2020 року клопотання Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» про залишення позову без розгляду задоволено, позовну заяву Громадської організації «Об`єднання колективного управління «Оберіг» залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу на розгляд до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що хоча ОСОБА_1 і був присутній на засіданні комісії 06-10 травня 2019 року, однак він не мав та не міг мати будь-яких документів, на підставі яких комісія приймала оскаржувані рішення, крім того 07 жовтня 2019 року набуло законної сили судове рішення, яким визнано протиправним та нечинним наказ №8 від 04 січня 2019 року, на підставі якого здійснювалось формування персонального складу комісії.
Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки керівник позивача був присутній на засіданні Комісії з акредитації організацій колективного управління 06-10 травня 2019 року.
Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач усвідомлював які питання розглядались комісією на засіданні 06-10 травня 2019 року і які саме рішення були прийняті та зазначені рішення було опубліковано на сайті Мінекономіки 22 травня 2019 року, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою.
Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подавали. Будь-які їх письмові пояснення щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що позивачем в апеляційному порядку оскаржується ухвала про залишення позову без розгляду, яка була постановлена без повідомлення сторін, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
10 лютого 2020 року до суду першої інстанції надійшло клопотання Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» про залишення позову без розгляду, оскільки оскаржуване рішення було прийнято 10 травня 2019 року, а позовна заява подана до суду 10 грудня 2019 року, при цьому керівник позивача був присутній при прийнятті оскаржуваних рішень.
Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення без розгляду адміністративного позову, дійшов висновку, що позивач був обізнаний про спірне рішення ще 06-10 травня 2019 року, однак з зазначеним адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся лише 10.12.2019, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, при цьому позивач не навів доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог. 
В той же час, відповідно до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.
Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги стосуються:
1)          рішень Комісії з акредитації організацій колективного управління від 06-10 травня 2019 року;
2)          наказів Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 29 травня 2019 року №№912, 913.
Так, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, керівник позивача - ОСОБА_1 був присутній на засіданні Комісії з акредитації організацій колективного управління, що відбувалось протягом 6-10 травня 2019 року та протокольним рішенням якої акредитовано організацію колективного управління Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав» у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм та зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою» (протокол № 1, пункт 4, підпункт 4.2), а також акредитовано організацію колективного управління Громадська спілка «Український музичний альянс» у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне сповіщення фонограм та зафіксованих у них виконань, відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою, крім кабельної ретрансляції» (протокол №1, пункт 5, підпункт 5.2), що підтверджується протоколом №1 засідання вказаної комісії (а.с.25).
В той же час, вказані рішення комісії були оскаржені позивачем до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - скарга від 28 травня 2019 року №23 (а.с.73-80).
За результатами розгляду вказаної скарги Міністерством економічного розвитку і торгівлі України надано відповідь листом від 25 червня 2019 року №2301-07/26307-07 (а.с.81-82), в якій було зазначено, що прийняті Комісією рішення не можуть бути оскаржені іншими організаціями колективного управління, оскільки вони не подавали заяви про акредитацію у відповідних сферах, щодо яких Комісія прийняла рішення про акредитацію.
Наведене свідчить, що позивач намагався врегулювати спірні правовідносини шляхом оскарження рішень Комісії з акредитації організацій колективного управління у позасудовому порядку до органу, яким була утворена вказана комісія, однак такі дії позивача не призвели до вирішення поставленого питання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, з метою вирішення спору в судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлена процесуальним законодавством дата, коли позивач дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів не є тотожною даті, коли позивач дізнався про підстави прийняття такого рішення, або встановив, що вказане рішення суперечить нормам законодавства, що за твердженням позивача мало місце в жовтні 2019 року, а тому суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача про наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Натомість, суд першої інстанції не звернув увагу на спробу позивача вирішити спір у позасудовому порядку шляхом подачі відповідної скарги до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 06-10 травня 2019 року пп.4.2 п.4, пп.5.2 п.5 протоколу №1, відповідь на яку була надана листом від 25 червня 2019 року №2301-07/26307-07, а тому, на думку суду, саме з цієї дати слід обраховувати строк звернення до адміністративного суду, встановлений ст.122 КАС України, який мав би сплинути 26 грудня 2019 року, натомість позов подано 10 грудня 2019 року, тобто в межах встановленого процесуальним законодавством шестимісячного строку.
Крім того, залишаючи позов без розгляду також в частині оскарження наказів Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 29 травня 2019 року №№912, 913, суд першої інстанції не встановив дати початку перебігу строку на звернення до адміністративного суду з такими позовними вимогами, оскільки з матеріалів справи неможливо встановити, коли саме позивач дізнався про наявність вказаних наказів, внаслідок чого міг дізнатись про порушення своїх прав та інтересів.
Таким чином відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження вказаних наказів Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права  в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, в частині наявності чи відсутності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, що свідчить про передчасність висновку щодо наявності встановлених ч.3 ст.123 КАС України підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання колективного управління «Оберіг» - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року про залишення позову без розгляду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма