У Х В А Л А
Іменем України
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 211/6257/18
провадження № 51-2085 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2020 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_5 залишив без змін.
Згідно з вироком  ОСОБА_5  визнано винним у тому, що він 03 травня 2018 року приблизно о 17 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 ,  побачив на розташованій позаду дитячої юнацької школи №9 лавочці, залишений без нагляду неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гаманець з мобільним телефоном марки «Nomi» модель «і4510». В цей час у ОСОБА_5 раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме - вищевказаного мобільного телефону та гаманця.Діючи з корисливих мотивів, умисно, скориставшись відсутністю уваги з сторони неповнолітньої ОСОБА_6 , яка в цей час гралась неподалік у дитячі ігри, та інших свідків, шляхом вільного доступу, ОСОБА_5 таємно викрав гаманець, який не має грошової цінності, з вказаним  мобільним телефоном, чим заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 1200,66 грн. після чого залишив місце злочину.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 і закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та відсутністю події злочину. Даючи власну оцінку доказам, відмінну від їх оцінки судами, захисник вважає, що справу стосовно його підзахисного розглянуто неповно і однобічно, викладені у вироку висновки суду містять істотні суперечності та не відповідають фактичним обставинам справи, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину не доведена. Стверджує, що апеляційним судом не було досліджено  докази, а відтак його рішення є незаконним.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доводи захисника ОСОБА_4 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень стосовно ОСОБА_5 по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, захисник вказує на однобічність судового розгляду та неналежну оцінку доказів судами, що не відповідає критеріям, визначеним у ст. ст. 412, 413 КПК України. 
Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі засудженого доводи, які за змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без зміни, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що у вироку суд першої інстанції в повній мірі, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих ім прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності, іх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, а також безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів,   розглянувши справу в межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, дійшов правильного висновку про доведеність його винності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 
Крім того, стосовно доводів захисника щодо суперечності показань наданих потерпілою   ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначив, що оскільки остання в суді першої інстанції була попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів, суд першої інстанції не виявив підстав для визнання її показань недостовірними. Клопотань про повторний допит свідка та потерпілої сторони не заявляли. 
До того ж, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що твердження адвоката ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 ставив підпис на складених працівниками поліції процесуальних документах, без ознайомлення з ними, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту, оскільки  в матеріалах провадження відсутні скарги ОСОБА_5 щодо тиску на нього зі сторони органів досудового розслідування. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Наведені у касаційній скарзі захисника доводи щодо повторного дослідження обставин судом апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, оскільки захисник ОСОБА_4 не конкретизував, які докази досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями та у чому полягають ці неповнота і порушення. 
Доводи щодо неналежності як доказу протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 23 листопада 2018 року необгрунтовані, оскільки, як вбачається з судових рішень, зазначена слідча дія була проведена за участю свідка ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_6 серед представлених для впізнання осіб на фотознімках, на фото № 2 впізнала ОСОБА_5 як особу, який 03 травня 2018 року біля 17 год. перебував біля її викраденого телефону по пр. Гагаріна, 74 в м. Кривому Розі. 
До того ж, захисник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції вказане питання не порушував.
Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону  касаційна скарга не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                          ОСОБА_3