справа № 755/8391/19                     
головуючий у суді І інстанції  Астахова О.О.
провадження № 22-ц/824/1955/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
10 лютого 2020 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мостової Г.І.,
суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання  Сердюк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу  Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, -
в с т а н о в и в :
27 травня 2019 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 - Кудрявцев О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та за відповідачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно.
Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 6 915 грн 60 коп.
Мотивуючи вимоги тим, що з 28 квітня 2001 року позивач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , що підтверджується даними Свідоцтва про одруження, виданого виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї.
12 липня 2005 року між відповідачем та ТОВ «Київ-Градобуд» був укладений договір на дольову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 було проінвестовано за спільні кошти подружжя.
В подальшому 24 березня 2011 року на підставі рішення суду, за ОСОБА_3 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та 21 лютого 2019 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем.
Позивачу, стало відомо що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Суліма О.О. здійснюється виконавче провадження № 30287151 про стягнення з її чоловіка ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19 921 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 12 квітня 2019 року становить 534 480 грн 43 коп. В межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Оскільки, квартира придбана подружжям за час перебування у шлюбі, то вона являється об`єктом спільної сумісної власності, тому посилаючись на статті 69, 70 СК України, позивач просив задовольнити позов.
04 липня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , який відбудеться з публічних торгів 11 липня 2019 року.
Мотивуючи тим, що зазначена квартира була набута подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час їхнього перебування у шлюбі, та є об`єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу.
11 травня 2019 року позивачу стало відомо, що приватним виконавцем при здійсненні примусового виконання у виконавчому провадженні № 30287151 про стягнення з її чоловіка на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19 921 доларів США накладено арешт, та спірна квартира виставлена на продаж з публічних торгів.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3 . Проте, на підставі означеної ухвали суду ДП «Сетам» відмовляється зупиняти електронні торги, мотивуючи тим, що вказане судове рішення не встановлює жодних обов`язків для ДП «Сетам».
Позивач зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, рішення суду, у разі задоволення позову, неможливо буде виконати, оскільки у випадку продажу з публічних торгів квартири, спірне майно, 1/2 частина якого належить позивачу, а не боржнику, буде відчужена.
У зв`язку з цим заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
Ухвалою  Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року вжито заходів до забезпечення позову та зупинено продаж арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_3 .  
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивачем наведено обставини та надано докази того, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна можливість відчуження спірного майна - квартири АДРЕСА_1 , та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати цю ухвалу у повному обсязі та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена із порушенням законодавства, тому підлягає скасуванню з огляду на таке:
суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, при цьому спір не вирішується по суті;
застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді заборони реалізації квартири є зупиненням виконання судового рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2011 року у справі  № 2-843/11, що набрало законної сили;
обраний захід забезпечення позову у вигляді зупинення продажу арештованого майна жодним чином не спрямований на унеможливлення вчинення відповідачем дій з метою ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду - адже продаж арештованого майна відбувається без участі відповідача незалежно від його волі. В той же час, позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми О.О., до ОСОБА_1 , що є стягувачем у виконавчому провадженню, в межах якого проводяться торги, та до ДП «СЕТАМ» позивач не заявляє;
продаж квартири не порушує законних прав та інтересів позивача, навіть якщо б квартира була об`єктом спільної сумісної власності подружжя;
обраний судом захід забезпечення позову у виді зупинення продажу арештованого майна не відповідає позовним вимогам.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та її поділ між сторонами.
Як вбачається із матеріалів справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї.
Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем у період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Заходами забезпечення позову є тимчасове обмеження прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Згідно з частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову,який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Пунктом 2 вищезазначеної Постанови Пленуму передбачено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі № 2-834/11 від 28 лютого 2011 року стягнуто з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 19 921 доларів США еквівалент суми 157 987 грн 47 коп. суми за договором підряду. Вказане рішення набрало законної сили (посилання на http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/16033831).
Відповідно до постанови від 16 квітня 2019 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми О.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-6396, виданого 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом міста Києва, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка підлягає продажу з прилюдних торгів.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3 .
Листом № 1295/Л-1176-19/12 від 24 червня 2019 року ДП «СЕТАМ» відмовило позивачу у зупиненні продажу спірної квартири на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року, мотивуючи тим, що означена ухвала суду не встановлює жодних обов`язків для ДП «Сетам».
11 червня 2019 року спірна квартира АДРЕСА_1 повторно виставлена на продаж з публічних торгів, які відбудуться 11 липня 2019 року.
Отже, апеляційним судом встановлено, що рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 2-834/11 від 28 лютого 2011 року набрало законної сили, в даний час не виконано, перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця, а тому з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем помилково вибрано спосіб захисту своїх прав шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . 
Вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на реалізацію або відчуження будь-яким способом нерухомого майна, щодо якого в рамках виконавчого провадження накладений арешт державного виконавця, є фактично зупиненням виконання судового рішення, що набрало законної сили, що є недопустимим.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодного доказу реальної загрози невиконання чи можливого утруднення виконання майбутнього рішення суду у цій справі, оскільки у разі ухвалення рішення суду про поділ спільного майна подружжя воно не передбачає примусового виконання.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року скасувати.
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст судового рішення складений 31 березня 2020 року.

Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                             В.М. Волошина
 
                                                                                                                  Т.А. Слюсар