Ухвала
Іменем України
 
16 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 372/4359/15-ц
провадження № 61-2290ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Гуля В. В.,      Суханової Є. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
18 вересня 2018 року ОСОБА_1 у межах цієї справи звернувся до суду зі скаргою на повідомлення державного виконавця про повернення стягувачу без прийняття до виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року про застосування заходів процесуального примусу.
 
18 вересня 2018 року суд на місці ухвалив відмовити ОСОБА_1 у задоволені поданої ним скарги.
 
Постановою Київського апеляційний суд від 09 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року щодо відмови у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії органів державної виконавчої служби скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 04 березня 2020 року, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме надати докази дати отримання копії постанови апеляційного суду. 
 
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме копію поштового конверту Київського апеляційного суду із трек-номером відправлення.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до нього матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 26 грудня 2019 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.
    
Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто. 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року             № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 27 січня 2020 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ. 
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України). 
 
Згідно з частиною п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.
 
Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими Розділом VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).
 
За загальним правилом, яке передбачено частиною четвертою статті 259 ЦПК України, ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 259 ЦПК України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
 
Положення ЦПК України не містять виключного переліку питань, які вирішуються судом шляхом постановлення протокольних ухвал, тому необхідно виходити з таких визначених частиною третьою статті 2 ЦПК України основних засад (принципів) цивільного судочинства як верховенство права, пропорційність та рівність учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що місцевий суд, постановляючи за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, порушив норми процесуального законодавства України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про скасування протокольної ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до неправильного тлумачення заявником процесуального законодавства України.
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіннявідмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак   І. Ю. Гулейков   Г. І. Усик