ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 р. 	Справа № 440/4341/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року по справі № 440/4341/19
за позовом  ОСОБА_1     
до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
08 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом-позивач,                 ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (далі за текстом-відповідач),  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України про відмову у виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, що у період проходження служби в органах внутрішніх справ вона отримала травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків. В подальшому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0859731 від 19.03.2018 ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. У зв`язку з цим позивач вважає, що вона має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції". Однак, відповідач повернув відповідні матеріали ОСОБА_1 як такі, що не відповідають вимогам законодавства, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що друга група інвалідності позивачу встановлена більше ніж через два роки від первинного встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності, тому відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Вказує, що прийняття рішення про не/призначення позивачу одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваження МВС України. 
26.12.2019 від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, в якій вказує, що всупереч позиції позивача остання не має права на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи, оскільки в 2004 році вже отримала одноразову грошову допомогу внаслідок визначення їй ступеню втрати працездатності. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00032684) щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00032684) прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
В решті позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року в частині розподілу судових витрат та задовольнити вимоги позивача про стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу на суму 4927,15  грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем разом із позовною заявою подано до суду в оригіналі документально підтверджені докази щодо понесених витрат на правничу допомогу адвоката, про що вказано в додатку до позовної заяви, а саме: договір № 031 від 05.11.2019 про надання професійної правничої допомоги, розрахунок суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 031 від 05.11.2019 громадянину ОСОБА_1 , квитанцію № 031/19 від 05.11.2019 про сплату гонорару в сумі 4927,15 грн., акт виконаних робіт від 06.11.2019 р. З приводу ненадання до суду ордеру або довіреності на представництво інтересів позивача по цій справі, що унеможливлює встановлення обсягу повноважень у представника для ведення справи, позивач зазначає, що відповідно до положень ст. 60 КАС України адвокат Кучук А.О. не мав повноважень на ведення справи в суді у справі № 440/4341/19 від імені позивача, а обсяг наданих послуг становить надання адвокатом консультації, складання і виготовлення позовної заяви. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .  
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що МВС у спірних правовідносинах діяло відповідно до вимог законодавства під час виконання рішення суду ухваленого на користь позивача від 04.01.2019 у справі № 440/4127. Вважає, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача прийняти рішення допустив втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Крім того, при винесенні рішення, судом не вірно застосовано положення п. 4 Порядку № 850. Враховуючи, що з моменту первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше 2 років, МВС України не вбачає законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратному прожиткового мінімуму, установленого законом для непрацездатних осіб на дату встановлення 2-ї групи інвалідності. Апелянт наголошує, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. 
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 
З матеріалів справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 01.08.1996 по 30.10.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ.
Відповідно до довідки Полтавської обласної дирекції ВАТ НАСК "Оранта" від 10.04.2017 №03-01/11391 ОСОБА_1 04.08.2004 у зв`язку з визначенням медико-соціальною експертною комісією ступеню втрати працездатності в розмірі 20% була виплачена страхова сума в сумі 1600 грн.
Відповідно до виписки та довідки з акта огляду МСЕК серії АВ №0859731 за результатами первинного огляду з 07.03.2018 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
11.04.2018 позивач звернулася із заявою (рапортом) до голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
УМВС України в Полтавській області було сформовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ від 20.12.1990 ОСОБА_1 та направлено його до МВС України для затвердження. 
Листом від 08.05.2018 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме: з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років за умовами пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, що не дає ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.
Про означене рішення Департаменту фінансово-облікової політики МВС України позивача повідомлено листом ЛК УМВС України в Полтавській області від 14.05.2018 №4/К-1664л.к.
Не погодившись за такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 по справі №440/4127/18, що набрало законної сили 10.04.2019, позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами щодо ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, з урахуванням правових висновків, сформульованих судом у даному рішенні. В решті позову відмовлено.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 по справі №440/4127/18 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повторно розглянув питання щодо виплати одноразової грошової допомоги та зазначив, що за умовами пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, ОСОБА_1 не має права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.
Про результати розгляду Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив ОСОБА_1 листом №15/2-К-255 від 11.06.2019.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. 
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи не надано належним чином завіреної копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або будь-якого іншого документа, який б посвідчував статус адвоката. Крім цього, всупереч вимог частини 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України суду не надано ордеру або довіреності на представництво інтересів позивача по цій адміністративній справі, що унеможливлює встановлення обсягу повноважень у представника на ведення справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
До набрання чинності Законом України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII), тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону №565-ХІІ та Порядком №850.
За приписами статті 23 Закону №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
В свою чергу, згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги. 
Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку №850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно зі п.14 Порядку №850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Як встановлено судом, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 по справі №440/4127/18 Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повторно розглянуто висновок та додані до нього документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого прийнято рішення про відмову позивачу у її призначенні. 
Відмовляючи у призначенні та виплаті позивачу допомоги, відповідач керується лише положеннями п. 4 Порядку № 850, та вважає, що оскільки з дати первинного обліку МСЕК  пройшло більше 2 років, ОСОБА_1 не має правових підстав для отримання грошової допомоги. 
Пунктом 4 Порядку №850 визначено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно п. 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (який набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".
Відповідно до п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
При цьому, Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Також цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п. 14 Порядку №850, а підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №808/1866/16, від 01.08.2018 року у справі №750/5060/17, від 18.10.2018 року у справі №369/13187/17, від 19.09.2018 у справі №530/1280/17, від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 24.10.2019 у справі № 809/950/17.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.
Як встановлено судом, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 по справі №440/4127/18 вже визнавалися протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, та відповідач повторно з тих самих підстав відмовив ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Таким чином, враховуючи неодноразову, протиправну відмову МВС України щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги позивачеві, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, а також повторне звернення позивача до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 7 ст. 139 КАС України).
Відповідно ч. 3, 4 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
Згідно і ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).
З аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Матеріали справи свідчать, що між адвокатом Кучуком А.О. та Кожухар О.Б. укладено договір № 031 про надання професійної правничої допомоги від 05.11.2019. (а.с. 45-47)
За умовами вказаного договору, адвокат приймає на себе обов`язки надати правову інформацію, консультацій та роз`яснень із правових питань, скласти позовну заяву для звернення до Полтавського окружного адміністративного суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства.
Адвокат приймає на себе обов`язки представника в спілкуванні та представлення клієнта між фізичними особи, установами, підприємств та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форми власності, в тому числі в органи державної влади та самоврядування, закладів Міністерства охорони здоров`я України, прокуратуру, національної поліції,служби безпеки України, Державної міграційної служби України, інших правоохоронних органах України, Державної виконавчої служби України, Державної кримінально-виконавчій служби України в органах РАГС, нотаріату, БТІ, Державних реєстраційних службах Міністерства юстиції України та в суді першої і апеляційної інстанціях.
Сума гонорару Адвоката- складає 4927 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять сім) гривень 15 копійок, оплата погодинна, яка визначається на договірних засадах та вказується в окремому додатку до цього договору в розрахунку суми гонорару з зазначенням складності справи виконаних робіт, час витрачений на виконання відповідних робіт та обсяг виконаних робіт, документ підтвердження оплати гонорару є квитанція, в акті виконаних робіт вказується опис виконаних робіт.
На визначення розміру гонорару Адвокату впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи,- обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.
Розрахунком суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 031 від 05.11.2019 року громадянину ОСОБА_2 , визначено обсяг виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги, час витрачений на виконання відповідних робіт (в хвилинах та годинах), розрахунок вартості з урахуванням складеності виконаних робіт у відсотках та вартість виконаних робіт за договором, а саме: надання правової інформації та роз`яснень із правових питань щодо обставин, які виникли між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України - 0,4 год., вартість - 361,26 грн. (2007,00 грн. х 45 % х 0,4); складання позовної заяви відповідно із вимогами КАС України до Полтавського окружного адміністративного суду - 3,5 год., вартість -  4565,92 грн. (2007,00 грн. х 65% х 3,5).
На підтвердження факту сплати коштів до матеріалів справи надано квитанцію № 031/19 від 05.11.2019, згідно із якою за договором № 031 від 05.11.2019 про надання професійної правничої допомоги сума сплаченого гонорару становить 4927,15 грн. (а.с. 71)
Також, сторонами договору складено акт виконаних робіт від 06.11.2019 про те, що дію договору № 031 від 05.11.2019 про надання правової допомоги припинено з 06.11.2019, у зв`язку з його належним виконанням; сторонами, права та обов`язки за договором про надання професійної правничої допомоги виконано в повному обсязі: надано правову інформацію, консультацію та роз`яснено із правових питань щодо обставин, які виникли між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України; складено позовну заяву відповідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства країни до полтавського окружного адміністративного суду на одинадцяти аркушах в трьох примірниках з додатками; отримано від громадянина ОСОБА_1 гонорар відповідно до квитанції 031/19 від 05.11.2019, претензій один до одного Сторони не мають. (а.с. 72).
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові від 22.05.2018 у справі № 826/8107/16 Верховний Суд прийшов до висновків про те, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.
Дослідивши зміст поданих позивачем документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості визначеної адвокатом тривалості часу, витраченого на складання позовної заяви протягом 3,5 год., та, відповідно, вартості наданої послуги, враховуючи, що Полтавським окружним адміністративним судом вже розглядалася справа за позовом ОСОБА_1 до МВС України у спірних правовідносинах, даний спір не є складним та не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції та складання позову, з урахуванням того, що правова позиція позивача у спірних правовідносинах є незмінною, як підстави для відмови МВС України позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Таким чином, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату робіт адвоката із складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, часом, витрачених на виконання відповідних робіт, ціною позову (позов має немайновий характер), обсягом виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1861,26 грн (361,26 грн. грн +1500 грн).
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ненадання позивачем до матеріалів справи належним чином засвідченої копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а також ордеру або довіреності на представництво інтересів позивача по цій адміністративній справі, є підставою для відмови у відшкодуванні позивачу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки адвокат Кучук А ОСОБА_3 не здійснював представництво позивача в суді та на момент звернення позивача до суду з цим позовом, дію договору про надання правової допомоги від 05.11.2019 № 031 припинено у зв`язку з його належним виконанням. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на послуги адвоката, що складаються із надання консультації та складання позовної заяви, тому у адвоката були відсутні підстави для видачі позивачу ордеру або оформлення довіреності. При цьому, витрати понесені на оплату наданих послуг підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами. Крім того, колегія суддів зауважує, що в наданих позивачем документах на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу міститься інформація про дату і номер свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4 - № 1386 від 22.11.2013, орган який його видав та рішення, на підставі якого вказане свідоцтво видано, яка є загальнодоступною та може бути перевірена судом в Єдиному реєстрі адвокатів України. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовуються та підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З приводу заявленого позивачем клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу  у розмірі 4288,08 грн., пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, між адвокатом Кучуком А.О. та ОСОБА_1 укладено договір № 002 про надання професійної правничої допомоги від 14.02.2020. 
За умовами вказаного договору, адвокат приймає на себе обов`язки надати правову інформацію, консультацій та роз`яснень із правових питань, скласти-виготовити апеляційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року в справі № 440/4341/19 до Другого апеляційного адміністративного суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства.
Адвокат приймає на себе обов`язки представника в спілкуванні та представлення клієнта між фізичними особи, установами, підприємств та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форми власності, в тому числі в органи державної влади та самоврядування, закладів Міністерства охорони здоров`я України, прокуратуру, національної поліції, служби безпеки У країни, Державної міграційної служби України, інших правоохоронних органах України, Державної виконавчої служби України, Державної кримінально-виконавчій служби України в органах РАГС, нотаріату, БТІ, Державних реєстраційних службах Міністерства юстиції України та в суді першої і апеляційної інстанціях.
Сума гонорару Адвоката складає 4288 (чотири тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 08 копійок, оплата погодинна, яка визначається на договірних засадах та вказується в окремому додатку до цього договору в розрахунку суми гонорару з зазначенням складності справи виконаних робіт, час витрачений на виконання відповідних робіт та обсяг виконаних робіт, документ підтвердження оплати гонорару є квитанція, в акті виконаних робіт вказується опис виконаних робіт.
На визначення розміру гонорару Адвокату впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.
Розрахунком гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 002 від 16.02.2020 року громадянину ОСОБА_1 визначено обсяг виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги, час витрачений на виконання відповідних робіт (в хвилинах та годинах), розрахунок вартості з урахуванням складеності виконаних робіт у відсотках та вартість виконаних робіт за договором, а саме: надання правової інформації та роз`яснень із правових питань щодо обставин, які виникли між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України - 0,2 год., вартість - 189,18 грн. (2007,00 грн. х 45 % х 0,2); складання - виготовлення апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року по справі № 440/4341/19 до Другого апеляційного адміністративного суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України - 3,0 год., вартість -  4098,90 грн. (2007,00 грн. х 65% х 3,0).
На підтвердження факту сплати коштів до матеріалів справи надано квитанцію № 002/20 від 14.02.2020, згідно із якою за договором № 002 від 14.02.2020 про надання професійної правничої допомоги сума сплаченого гонорару становить 4288,08 грн. 
Також сторонами договору складено акт виконаних робіт від 15.02.2020 про те, що дію договору № 002/20 від 14.02.2020 про надання правової допомоги припинено з 15.02.2020, у зв`язку з його належним виконанням; сторонами, права та обов`язки за договором про надання професійної правничої допомоги виконано в повному обсязі: надано правову інформацію, консультацію та роз`яснено із правових питань щодо обставин які виникли між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України. Складено та виготовлено апеляційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року в справі №440/4341/19 до Другого апеляційного адміністративного суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства на одинадцяти аркушах в трьох примірниках з додатками. Отримано від громадянина ОСОБА_1 гонорар відповідно до квитанції 002/20 від 14 лютого 2020 року, претензій один до одного Сторони не мають.
Дослідивши зміст поданих позивачем документів, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати за послуги зі складання адвокатом апеляційної скарги вартістю 1 години роботи адвоката в сумі 1,366,30 грн., враховуючи складність даної справи та межі апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, а саме: що рішення суду першої інстанції було оскаржено позивачем та переглядалось судом апеляційної інстанції лише в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, тобто підготовка цих документів не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи.
Крім того, викликає сумнів також необхідність надання послуги з надання правової інформації, консультації та роз`яснення із правових питань щодо обставин які виникли між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ України, оскільки це не охоплюється предметом апеляційного оскарження у цій справі, тому колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат за вказану послугу в сумі 189,18 грн. не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 по справі № 440/4341/19 - скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким заяву заяви ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00032684) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції,  у розмірі 1861 (одна тисяча вісімсот шістдесят одна) грн. коп..
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 по справі № 440/4341/19 - залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00032684) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції,  у розмірі 1,366 (одна тисяча триста шістдесят шість) грн. 30 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова