П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
28 травня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 400/3750/19	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
21.01.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
      П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
За участю: секретаря - Іщенка В.О.
  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2005 року по 07.06.2019 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2005 року по 07.06.2019 року з урахуванням базового місяця – 01.09.2005 року; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 07.06.2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді командира стартового взводу стартової батареї 1 підрозділу Військової частини НОМЕР_1 . Під час звільнення зі служби відповідачем в порушення вимог Законів України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про відпустки», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не включено у наказ відомості про нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та не проведено її виплату. У тому числі, за період проходження служби відповідачем не здійснено індексацію грошового забезпечення, починаючи з 2005 року. Зазначені обставини свідчать про порушення прав позивача та соціальних гарантій військовослужбовця, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до із цим позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 07.06.2019 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення військовослужбовця зі служби у разі невикористання ним щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Норми вказаного Закону не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби.
У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем протиправно не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 по 2019 роки.
Разом з цим, з огляду на те, що за період з грудня 2005 року по грудень 2015 року індексація грошового забезпечення позивачу нараховувалась та виплачувалась, а до грудня 2005 року індексація не нараховувалась, оскільки коефіцієнт індексації становив 0,0%, з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась, оскільки коефіцієнт індексації становив 0,0%, а з грудня 2018 року по 07.06.2019 року позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині залишення адміністративного позову без задоволення та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції надано неналежну правову оцінку нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та помилково не враховано те, що під час проходження служби позивачу не проводилась індексація грошового забезпечення у встановленому порядку та розмірах з урахуванням базового місяця з моменту підвищення посадового окладу 01.09.2015 року.
Вказані обставини давали суду першої інстанції достатні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі, визнання оспорюваної бездіяльності відповідача протиправною із зобов`язанням його вчинити певні дії в судовому порядку.
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді командира стартового взводу стартової батареї 1 підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій, про що видане посвідчення Серії НОМЕР_2 від 20.05.2015 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 29.05.2019 року №20 позивача звільнено з військової служби в запас за п.п. "а" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2019 року №147 позивача виключено зі списків особового складу частини.
Визначено виплатити позивачу щорічну премію за особливий внесок у загальні результати служби в повному обсязі від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 10% до посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65%, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% до посадового окладу; виплатити грошову компенсацію за 16 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік; одноразову грошову допомогу по звільненню за 13 календарних років;грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.
07.06.2019 року позивач звернувся до відповідача із рапортами про проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 07.06.2019 року, проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015-2019 роки.
Розглянувши вказані вимоги, Війська частина НОМЕР_1 відмовила у їх задоволенні, про що позивача повідомлено листом від 26.07.2019 року №350/174/308/786/ПС.
Як на підставу для відмови у нарахуванні не отриманої індексації грошового забезпечення, відповідач послався на те, що в період проходження служби за контрактом з 01.01.2016 року по 01.03.2019 року виплата індексації грошового забезпечення в Міністерстві оборони України не була передбачена у державному бюджеті і відповідно у кошторисі військової частини на 2016, 2017 роки та лютий 2018 року. Разом з цим, повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 змінено механізм і умови нарахування грошового забезпечення з 01.03.2018 року та підвищено розміри посадових окладів та окладів за військове звання всіх категорій військовослужбовців, у зв`язку із чим сума індексації у місяці підвищення грошового забезпечення не здійснювалась.
Також, військовою частиною зазначено, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів є відповідною пільгою, яка гарантується державою. Однак, відповідно до приписів ст. 10-1, 17, 18 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії особливого періоду, який припадає на заявлений позивачем до компенсації, надання військовослужбовцям відпусток як учаснику бойових дій припинено.
З огляду на те, що вимоги, зокрема, щодо проведення індексації грошового забезпечення, задоволені не були, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до   ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII  соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ч.ч. 2, 3   ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII  до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, відповідно до ч. 1  ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  від 03.07.1991 року №1282-ХІІ  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
За правилами ч. 6 вказаної статті Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
З 11.10.2017 року вказані правила визначають, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. 
Положення вказаного Закону кореспондуються із приписами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
Водночас, за правилами п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
При цьому, відповідно до ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Аналіз наведених правових норм показав, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін і в обов`язковому порядку нараховується роботодавцями незалежно від форми власності та виду.
Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і нараховується у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади.
При цьому, забезпечення вказаними коштами особи за рахунок бюджетних ресурсів не свідчить про можливість органу ігнорувати обов`язкові положення закону, у тому числі з посиланням на не надходження від Держави необхідного фінансування.
Будь-яких застережень чи виключних випадків, за яких індексація доходу не проводиться, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить.
Водночас, апеляційний суд враховує, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII, а в силу приписів Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III індексація доходу є відповідною державною гарантією підтримання достатнього життєвого рівня громадян.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань відповідача на роз`яснення і рекомендації фінансових структур Міністерства оборони України щодо проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, оскільки є такими, що не містять правового значення.
Судом першої інстанції вірно враховано, що позивачу за період з грудня 2005 року по грудень 2015 року індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась. До грудня 2005 року індексація не нараховувалась, оскільки коефіцієнт індексації становив 0,0%.
Разом з цим, з січня 2016 року військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року №36 збільшено грошове забезпечення шляхом збільшення розміру преміювання.
Тобто, грошове забезпечення військовослужбовців вищевказаним рішенням збільшено за рахунок стимулюючих виплат.
Судом встановлено, що у вказаний період по лютий 2018 року позивачу нараховано, але не виплачено суму індексації грошового забезпечення.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Вказаною постановою з 01.03.2018 року підвищено розміри посадових окладів та окладів за військове звання всіх категорій військовослужбовців, у тому числі, позивача.
Таким чином, з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась, оскільки коефіцієнт індексації становив 0,0%.
У тому числі, з грудня 2018 року по 07.06.2019 року позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.
Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що не індексування доходу позивача відбулось за відсутності правових підстав за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та наявність обставин для його зобов`язання вчинити ці дії в судовому порядку.
Разом з цим, судом першої інстанції вірно зазначено про не підтвердження обставин, що впливають зміни у грошовому забезпеченні позивача у вересні 2005 року, а відтак - підстав для врахування вказаного періоду як базового місяця щодо індексування його доходу.
Водночас, як встановлено обставинами справи, у спірний період відповідачем індексацію доходу позивача не проведено, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при виконанні свого обов`язку, у тому числі - щодо обрахунку належних сум та застосування показників базового періоду під час індексування доходу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що під час вирішення спору суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення, тому ухвалене у справі рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2020 року (з урахуванням терміну перебування головуючого судді на лікарняному).

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     Т.М. Танасогло