Постанова
Іменем України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/8506/17
провадження № 61-42932св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Cімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                  Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня                  2018 року у складі судді Сливки Л. М. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року у складі колегії суддів:                    Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право вкладника за договором банківського вкладу «Сім днів» від 28 травня 2015 року № 352120, укладеним з публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (далі - ПАТ «УПБ»), на суму вкладу у розмірі 90 000,00 грн; зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» надати до Фонду інформацію про те, що він має право на відшкодування цього вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2015 року він уклав з ПАТ «УПБ» зазначений договір банківського вкладу, за умовами якого передав відповідачу кошти в розмірі 90 тис. грн, зі строком повернення вкладу 04 червня 2015 року. Цього ж дня Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на підставі постанови Національного банку України від 28 травня 2015 року № 348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних» прийняв рішення № 107, яким запровадив у ПАТ «УПБ» тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 29 травня 2015 року до 28 серпня 2015 року, призначив уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ». Очікуючи повернення вкладу,      08 вересня 2015 року отримав лист від 27 серпня 2015 року № 01-10/4087, у якому Фондом повідомлялося, що укладений ним договір банківського вкладу від 28 травня 2015 року № 352120 є нікчемним відповідно до статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) та статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у листі також вказувалося на те, що цей договір вчинено виключено з метою штучного створення зобов`язання на відшкодування Фондом коштів. Вважав такий висновок Фонду голослівним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки, укладаючи договір банківського вкладу, він не знав про запровадження в ПАТ «УПБ» тимчасової адміністрації та мав намір отримати прибуток у вигляді процентів за вкладом; у зв`язку з призначенням 29 травня 2015 року уповноваженої особа Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» на момент укладення договору він об`єктивно не міг бути обізнаним про проблемність банку; у листі Фонду від 27 серпня 2015 року не вказано підставу, передбачену частиною третьою статті 38 Закону  № 4452-VI, вважати укладений ним договір банківського вкладу нікчемним. Із 31 серпня 2015 року за рішенням Фонд від 28 серпня 2015 року № 158 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ». Посилався на те, що підставою для включення його до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок фонду, є наявність інформації про нього у складеному уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. 
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі № 876/12092/15 апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової ліквідації у ПАТ «УПБ» Пантіної Л. О. задоволено частково, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у адміністративній справі № 819/3198/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової ліквідації у ПАТ «УПБ» Пантіної Л. О. про визнання неправомірними дій скасовано, а провадження у справі закрито. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року позов задоволено; визнано за ОСОБА_1 право вкладника ПАТ «УПБ» за договором банківського вкладу «Сім днів» від                               28 травня 2015 року № 352120 на відшкодування коштів у сумі 90 000,00 грн; зобов`язано уповноважену особу Фонду надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «УПБ» за рахунок Фонду за договором банківського вкладу «Сім днів» від 28 травня 2015 року № 352120; стягнено з ПАТ «УПБ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 280,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у протоколі від 26 червня                2015 року № 1 засідання Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб Тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ» за результатами перевірки касової операції за відкритого на ім`я ОСОБА_1 рахунку відсутня норма закону, яка визначала недійсність договору банківського вкладу «Сім днів» від 28 травня 2015 року                   № 352120; у листі Фонду від 27 серпня 2015 року № 01-10/4087 також відсутня конкретна підстава для визнання зазначеного договору банківського вкладу  нікчемним, крім посилання на статтю 38 Закону № 4452-VI. Позивач надав належний документ на підтвердження внесення коштів на рахунок банку; відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, що могли свідчити про порушення публічного порядку у розумінні статті 228 ЦК України, зокрема фактів зловживання службовими особами ПАТ «УПБ» своїми повноваженнями з метою надання неправомірної вигоди для інших осіб. За викладених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не визнається за позивачем право вкладника за договором банківського вкладу. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заяву представника ПАТ «УПБ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «УПБ» Пантіної Л. О. про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року залишено без задоволення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 набув право на одержання гарантованої суми відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Відхиляючи доводи ПАТ «УПБ» щодо внесення вкладу як штучної касової операції, яка приховувала фактичне перерахування коштів з рахунку юридичної особи на рахунок позивача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначене спростовується наявною у матеріалах справи квитанцією, у якій платником вказано ОСОБА_1 . Також суд виходив з того, що стаття 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не передбачає цивільно-правових наслідків для правочинів, укладених проблемними банками, чи обмежень для клієнтів. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справа підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки Фонд не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції.     
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року; здійснити розгляд справи за участі представника Фонду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження; витребувано справу з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області; зупинено виконання заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року та постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року до закінчення касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження. 
На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від     14 квітня 2020 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради судді України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами і доповненнями) та рішення зборів Касаційного цивільного суду від 02 квітня                 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», було призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи. 
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Мартєву С. Ю. 
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що уповноважена особа Фонду є суб`єктом, яким було делеговано владні повноваження, спір щодо включення фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, посилається на постанову Верховного Суду від 06 червня 2018 року № 727/8505/15, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня                     2018 року у справі № 813/921/16; від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/18; від 06 червня 2018 року у справі № П/811/3526/15, № 813/6392/15; № 818/377/16; № 804/15159/15; № 815/863/16. Законом № 4452-VI визначено право уповноваженої особи Фонду виявляти  правочини, укладені з порушенням закону, повідомляти їх сторони про нікчемність таких договорів; правочин є нікчемним в силу закону, а не з моменту прийняття уповноваженою особою Фонду відповідного рішення; щодо змісту та форми повідомлення про нікчемність договору закон не встановлює вимог; на виконання статті 38 Закону № 4452-VI уповноваженою особою фонду було створено комісію з перевірки вкладів, якою встановлено, що внаслідок укладення нікчемного правочину, іншому кредитору банку - товариству з обмеженою відповідальністю «Тернопільархпроект» (далі - ТОВ «Тернопільархпроект»), переваги перед іншими кредиторами, прямо не встановлені законом або внутрішніми документами банку, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку; у розумінні статті 216 ЦК України позивач не є вкладником банку; судом апеляційної інстанції не було застосовано положення пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, статті 228 ЦПК України. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У відзиві, поданому у листопаді 2018 року, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ПАТ «УПБ» залишити без задоволення, а заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 461/519/17 дійшла висновку щодо застосування права у подібних правовідносинах про те, що спір стосовно включення особи до загального реєстру вкладників підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства; відповідач не навів доводів, які б вказували на нікчемність договору банківського вкладу як такого, що порушує публічний порядок, а доводи щодо фіктивності касової операції є голослівними;                                      у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що між коштами                                                                         ТОВ «Тернопільархпроект» та внесеними позивачем до каси банку коштами є будь-який зв`язок; саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 28 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_1 укладено договір № 352120 банківського вкладу «Сім днів», за умовами якого ОСОБА_1 передає банку кошти у розмірі 90 000,00 грн строком на 7 днів.
Згідно з квитанцією ПАТ «УПБ» від 28 травня 2015 року № 352120 ОСОБА_1 уніс у касу банку кошти у розмірі 90 000,00 грн.
28 травня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року № 348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», згідно з яким                         з 29 травня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ».
26 червня 2015 року комісією тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» проведено перевірку за всіма банківськими рахунками, на яких обліковуються залишки коштів вкладників, за результатами якої, зокрема встановлено, що за рахунком                                  № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору від   28 травня 2015 року № 352120 здійснено касову операцію без фактичного внесення готівкових коштів.
27 серпня 2015 року уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» направила Громосякі В. В. повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу від 28 травня 2015 року № 352120.
28 серпня 2015 року відповідно до постанови Правління Національного банку України № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УПБ» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                       № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).
У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (далі - ЦПК України 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України 2017 року під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Спір у справі, який виник у ОСОБА_1 з Фондом, стосується наявності                         у нього права одержати гарантоване державною відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду за вкладом у банку, щодо якого Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію.
Відповідно до частини першої та другої статті 26 Закону Закон № 4452-VI                                у редакції, чинній на 28 травня 2015 року, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
У частині першій статті 27 Закону № 4452-VI у редакції, чинній на 28 серпня                   2015 року, визначено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. 
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (частина друга статті 27 Закону № 4452-VI у редакції, чинній на 28 серпня                       2015 року).
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина п`ята статті 27 Закону № 4452-VI у редакції, чинній на 28 серпня 2015 року).
Таким чином, відшкодування коштів за вкладом у межах граничної суми відшкодування регулюються положеннями розділу V «Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами» Закону № 4452-VI, фактично такі правовідносини складаються без участі банку боржника.
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 461/519/17 (провадження                                   № 14-264цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого юрисдикція спорів за участю Фонду гарантування вкладів та банку стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. 
За таких обставин не можна вважати правильним висновки суду апеляційної інстанції, що Фонд є юридичною особою в приватноправових відносинах та не є суб`єктом владних повноважень у розумінні статті 7 частини першої статті 3 КАС України, тому спір у цій справі належить до юрисдикції цивільного судочинства.
До таких висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах за участю ПАТ «УПБ» та інших фізичних осіб-вкладників дійшов Верховний Суд                       у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 08 травня 2019 року                                                   № 755/15968/16-ц (провадження № 61-35465св18), від 12 червня 2019 року                            у справі № 372/116/17 (провадження № 61-6404св18) та у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі                                          № 818/3499/15 (провадження № К/9901/11682/18). 
Разом з тим,   ОСОБА_1 раніше вже звертався до суду до уповноваженої особи Фонду з аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня                      2016 року у справі № 876/12092/15, яка набрала законної сили, провадження у справі було закрито; суд дійшов висновку, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки виник на стадії ліквідації банку. При цьому, послався на висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року справа № 826/20410/14 (провадження № 21-286а16).
Велика Палата Верховного Суду відступила від зазначеного висновку                                       у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 та від 23 травня                     2018 року у справі № 820/3770/16. 
За викладених обставин Верховний Суд вважає, що конкретно у цій справі з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до суду та справедливий судовий захист, можливим здійснити розгляд справи, що переглядається                            у касаційному порядку, у порядку цивільного судочинства, без відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносин, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня                      2018 року у справі № 461/519/17 (провадження № 14-264цс18).
З цих підстав Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо підвідомчості розгляду спору у цій справі судам адміністративної юрисдикції. 
Установивши, що ОСОБА_1 уклав з ПАТ «УПБ» договір банківського вкладу «Сім днів» від 28 травня  2015 року № 352120  до початку віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації                   (29 травня 2015 року), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач має право на гарантії за вкладом, передбачені статтею 26 Закону                 № 4452-VI.
Надані уповноваженою особою Фонду документи за результатами перевірки укладеного між банком та позивачем правочину не містить підстав для не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до Закону                      № 4452-VI.
Посилання у касаційній скарзі на підставу, передбачену пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, є безпідставним, оскільки зазначена підстава не може бути застосована до договору банківського вкладу «Сім днів» від                            28 травня  2015 року № 352120, за яким у позивача не виникло переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку; умови зазначеного договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти (платіж) чи передачу майна  ОСОБА_1 .
Щодо надання іншому кредитору банку - ТОВ «Тернопільархпроект», переваги перед іншими кредиторами, прямо не встановлені законом або внутрішніми документами банку, зазначені доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, крім того, ТОВ «Тернопільархпроект» не є учасником справи, уповноважена особа Фонду в установленому законом порядку не оспорювала зазначену обставину. 
Щодо доводів касаційної скарги про право уповноваженої особи Фонду виявляти нікчемні правочини, повідомляти про це їх сторони, щодо нікчемності укладеного позивачем та банком договору в силу закону, Верховний Суд вважає необхідним зазначити наступне.   
Згідно із частинами першою та другою статті 38 Закону № 4452-VI у редакції, чинній на 26 червня 2015 року, уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
За результатами такої перевірки виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.
Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не рішення уповноваженої особи. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону                         № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів і видане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи не є підставою для застосування таких наслідків.
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження                              № 11-104апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо застосування права у подібних правовідносинах про те, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є вичерпним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.
Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Під час розгляду цієї справи уповноважена особа Фонду посилалася на штучність касової операції за квитанцією від 28 травня 2015 року на виконання умов договору банківського вкладу «Сім днів» від 28 травня 2015 року № 352120, як такої, що здійснена з метою збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок Фонду.
За викладених обставин, укладений між банком та ОСОБА_1 договір не може вважатися нікчемним з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України 2017 року підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року слід змінити, виключивши із її мотивувальної частини висновки про наступне: «…Безпідставним є доводи заявника про те, що даний спір підвідомчий судам адміністративного судочинства, оскільки Фонд як юридична особа у приватноправових відносинах, тобто під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідовується, Фонд не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 КАСУ у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції. В зв`язку з цим, суд першої інстанції вірно розглянув справу в порядку цивільного судочинства.».
З огляду на частину третю статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції                             у постанові за результатами перегляду судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
У зв`язку з тим, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні лише у частині мотивів її ухвалення, необхідно поновити виконання заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня                     2018 року та постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року.
Керуючись статтями 402, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року змінити.
Виключити з мотивувальної частини постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року висновки про наступне: «…Безпідставним є доводи заявника про те, що даний спір підвідомчий судам адміністративного судочинства, оскільки Фонд як юридична особа                                           у приватноправових відносинах, тобто під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідовується, Фонд не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 КАСУ у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції. В зв`язку з цим, суд першої інстанції вірно розглянув справу в порядку цивільного судочинства.»
У решті судові рішення залишити без змін. 
Поновити виконання заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року та постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий  	                                       В. М. Сімоненко  	
Судді:	                                       А. А. Калараш	
 	                      С. Ю. Мартєв                         	
 	Є. В. Петров	
 	С. П. Штелик