13.05.20
22-ц/812/535/20
                 
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 482/934/17 
Провадження № 22-ц/812/535/20 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В., 
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Баранкевич В.О., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом , -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.
        В позовній заяві зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, серед якого земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,34 га, яка належала покійній на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_1 та земельна ділянка 10,8га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , але не встигла оформити за свого життя. 
        Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв лише позивач, інших спадкоємців, що прийняли спадщину не має.
Звернувшись до Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області для оформлення своїх спадкових прав на належну частку спадкового майна, позивач отримав роз`яснення, що відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів (державних актів), підтверджуючих право власності спадкодавця на спадкове майно, є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину. 
Посилаючись на те, що він не може оформити право власності на спадкове майно, адже оригінали державних актів на землю втрачені, а видача дублікату державного акту про право власності на земельну ділянку законом не передбачена, позивач просив визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом - задоволено. 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,34 га, що знаходиться на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,08 га, що знаходиться на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_2 .
24 січня 2020 року ОСОБА_1 , який не приймав участі у розгляді справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати та залишити позов без розгляду. 
В апеляційній скарзі зазначив, що посилання позивача на відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є неправдивими та не відповідають дійсності, оскільки на час смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є онуками спадкодавиці ОСОБА_3 , були неповнолітніми, а тому є спадкоємцями в порядку спадкування за представленням відповідно до ст. 1266 ЦК України, так як їх мати донька ОСОБА_3 померла до смерті спадкодавиці. Крім того, як відомо апелянту, оригінали державних актів знаходяться у спадкоємця першої черги – сина ОСОБА_7 . 
До судового засідання учасники процесу не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Від Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення апеляційної скарги не заперечують.
Позивач також просив розглядати справу у його відсутність.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
Так, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Новоодеським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївської області 29.11.2016року. 
Позивач є сином покійної ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 10.03.2017року в с. Заставне Берегівського району Закарпатської області.
Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме:        
- земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,34 га, що знаходиться на території Воронцівської ради Новоодеського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Воронцівською сільською радою 12.03.2001року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №41, а також довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.4-631/15-16 від 20.12.2016року;
-земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,08 га, що знаходиться на території Воронцівської ради Новоодеського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого Воронцівською сільською радою та зареєстрованого за №2 від 14.03.2001року, а також довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі № 34-14.19-99.3-85/15-16 від 18.01.2017року.
Земельну ділянки площею 10,08га ОСОБА_3 прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка та батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки проживала із спадкодавцем на момент смерті і не відмовилась від прийняття спадщини. Однак за життя ОСОБА_3 не отримала державний акт на вказану землю.
Позивач у свою чергу прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 шляхом подачі відповідної заяви до Новоодеської державної нотаріальної контори, що підтверджується роз`ясненням нотаріуса. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину немає.
У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки позивачу було відмовлено через відсутність оригіналів державних актів на спірні земельні ділянки, що підтверджується роз`ясненням нотаріуса.
Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що спірні земельні ділянки дійсно на час смерті належали спадкодавцям – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Посилаючись на ст.1218, ч.5 ст.1268, ст.1277, ст. 392 ЦК України та враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після її смерті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог останнього. 
Однак, приймаючи рішення по справі, суд не дав належної правової оцінки тому, що відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 5 ЦПК України в нині діючій редакції, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів. 
Згідно ст.30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 48 ЦПК України в нині діючій редакції, сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за заявленими позовними вимогами.
Як убачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,34 га, що знаходиться на території Воронцівської ради Новоодеського району Миколаївської області, та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,08 га, що знаходиться на території Воронцівської ради Новоодеського району Миколаївської області.
        Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності 
на земельну ділянку відповідно до ст. 1225 ЦК України переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) 
при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право 
власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
    Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для  прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів  місцевого  самоврядування  за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Спадкоємцями за заповітом і за законом відповідно до положень ст. 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин ( ст.2 цього Кодексу). 
   Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини ( ст.1266 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Така заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (ч.2). Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч.3). 
У такому випадку територіальна громада за місцезнаходженням нерухомого майна може бути належним відповідачем у справі. 
Виходячи із системного аналізу зазначених норм права відповідачами у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи про визнання права власності в порядку спадкування за законом перш за все є спадкоємці, які прийняли спадщину і тільки при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Як убачається з матеріалів справи, зокрема, інформації Новоодеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області від 09.10.2019р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були крім позивача також батьками ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.41).
26 квітня 1994р. ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_10 і їй було присвоєно прізвище ОСОБА_11 (а.с.42).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_12 померла (а.с.43).
Апелянт ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 - є сином ОСОБА_12 (а.с.44).
    Отже, на час смерті ОСОБА_3  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), її дочка  ОСОБА_13 , яка також мала бути спадкоємицею першої черги померла ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). ЇЇ син  ОСОБА_1 на час смерті бабці був неповнолітнім (його вік становив 17 років 10 місяців). 
    Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
За такого, з урахуванням положень ч.1 ст. 1266 ЦК України та ч.4 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що успадкував ту частку спадщини, яка належала б за законом його матері - ОСОБА_13 , після смерті ОСОБА_3 . 
Не встановлення судом фактичного кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 призвело до не залучення до участі у справ належного відповідача, яким є апелянт.
Згідно ч.1 ст. 33 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом, суд лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, міг замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не тільки не звертався до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, а й зазначив в позовній заяві, що спадщину після смерті матері прийняв тільки він, а також те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_1 , що згідно п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва.
Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав і прийняв рішення про задоволення позовних вимог до відповідача, зазначеного в позові, який не є належним відповідачем по справі, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, як таких, що заявлені до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але до належного відповідача.
При скасуванні рішення з зазначених підстав робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги колегія суддів вважає недоцільним, так як вони можуть стати підставою розгляду справи при зверненні позивача з вимогами до належного відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382ЦПК України, судова колегія, - 
П О С Т А Н О В И Л А: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,34 га, що знаходиться на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_1 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,08 га, що знаходиться на території Воронцівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_2 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді

Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року