Постанова
Іменем  України 
03 червня 2020 року
м. Київ
справа № 438/419/17
провадження № 61-46237св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Бориславський професійний ліцей,
треті особи: директор Бориславського професійного ліцею Кирчей Ярослав Степанович, Бориславський міський центр зайнятості,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2018 року в складі судді Слиша А. Т. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бориславського професійного ліцеюта з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати нечинним та скасувати наказ директора Бориславського професійного ліцею Кирчея Я. С. № 10-к від 10 квітня 2017 року про її звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновити її на роботі та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 квітня 2017 року. 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з листопада 1999 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду майстра виробничого навчання. Наказом відповідача від 10 квітня 2017 року її звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку із скороченням чисельності працівників.
Вважала звільнення незаконним, оскільки відповідач порушив установлений законом порядок звільнення з роботи. 
Зокрема, зазначала, що одночасно з попередженням про наступне вивільнення відповідач не запропонував їй рівнозначної посади в цьому навчальному закладі та не врахував її переважного права на залишення на роботі. До того ж звільнення проведено без згоди профспілкового органу. Окрім цього, в порушення галузевої угоди та колективного договору її звільнено з посади педагогічного працівника під час навчального року. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2018 року, залишеним без змін постановоюАпеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що в відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності працівників. При цьому, при звільненні позивача з роботи відповідач дотримався вимог чинного трудового законодавства і процедури звільнення працівника згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, порядку вивільнення працівників, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України та вимог статті 42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі, а тому немає підстав для задоволення позову.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір суди не звернули уваги на те, що в відповідача не було підстав порушувати процедуру звільнення її з роботи до закінчення навчального 2016-2017 року, оскільки педагогічне навантаження на цей навчальний рік затверджено 30 вересня 2016 року, а тому внесення змін до штатного розпису щодо скорочення штату майстрів виробничого навчання з 01 березня 2017 року є безпідставним.
Також зазначає, що суди не врахували положення статті 43 КЗпП України і розглянули спір по суті без зупинення провадження у справі та рішення профспілкового органу на її звільнення з роботи.
Крім того, в позовній заяві вона зазначала, що користується переважним правом на залишення на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації в порівнянні з іншими працівниками, у зв`язку із значно більшим терміном роботи та тим, що до виходу на пенсію за вислугою років їй залишалось менше трьох років, проте суди ці обставини не взяли до уваги, внаслідок чого дійшли безпідставного висновку, що відповідачем враховане її переважне право на залишення на роботі.   
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
26 лютого 2019 року справа № 438/419/17 надійшла до Верховного Суду.
Директор Бориславського професійного ліцею Кирчей Я. С . надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду               і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються          у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що 02 листопада 1992 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду майстра виробничого навчання на час декретної відпустки основного працівника в навчальний заклад Бориславське професійно-технічне училище №  7.
Згідно з наказом № 87/К від 07 жовтня 1994 року позивача переведено на постійне місце роботи майстром виробничого навчання.
Відповідно до наказу № 114 від 01 вересня 2003 року Бориславське професійно-технічне училище № 7 реорганізовано у навчальний заклад Бориславський професійний ліцей.
Наказом Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації № 06-01/484 від 20 жовтня 2016 року «Про створення комісії з оптимізації чисельності працівників професійно-технічних навчальних закладів області на 2017 рік» та листом Департаменту № 06-09/3424 від 28 жовтня 2016 року, з урахуванням виконання обсягу регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів і молодших спеціалістів у 2016 році та формування учнівського контингенту на 2016-2017 навчальний рік, Бориславському професійному ліцею було передбачено з 01 січня 2017 року загальну чисельність у кількості 105 одиниць штатного персоналу та педагогічних ставок (включаючи сезонних працівників), та відповідно до цього - скорочення 10 штатних одиниць та 2 ставок педагогічного навантаження.
На підставі вказаного наказу та з метою приведення штату ліцею у відповідність до типових штатних нормативів професійно-технічних навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти та науки України від 06 грудня 2010 року № 1204, в Бориславському професійному ліцеї було проведено скорочення чисельності працівників, про що видано наказ № 113 від 26 грудня 2016 року.
Під скорочення у зв`язку із закінченням навчання кількох груп учнів потрапили майстри виробничого навчання, у тому числі і позивач ОСОБА_1 
Наказом Бориславського професійного ліцею № 107 від 08 грудня 2016 року було створено комісію з оптимізації чисельності працівників ліцею на 2017 рік.
Наказом від 14 лютого 2017 року № 28 внесено зміни до штатного розпису Бориславського професійного ліцею на 2017 рік та з 01 березня 2017 року виведено зі штатного розпису 7 штатних одиниць - посад майстра виробничого навчання, що підтверджується також копіями змін до штатного розпису по Бориславському професійному ліцею, згідно з якими з 01 березня 2017 року виведено сім посад майстра виробничого навчання.
Встановлено, що 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 було попереджено про звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить копія письмового попередження з підписом позивача та не заперечувалося нею під час розгляду справи.
Крім цього, у зв`язку із врученням попередження, ОСОБА_1 було повідомлено про наявні на той час вакантні робочі місця (посади) в Бориславському професійному ліцеї, що підтверджується копією відповідного письмового повідомлення з переліком 10 вакантних посад.
З копії протоколу № 4 засідання комісії з оптимізації чисельності працівників Бориславського професійного ліцею від 28 лютого 2017 року суди виявили, що ОСОБА_1 відмовилася від запропонованих вакантних посад і не заперечила проти звільнення її за скороченням чисельності працівників.
Також встановлено, що 07 лютого 2017 року директор Бориславського професійного ліцею звернувся до голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації Бориславського професійного ліцею з поданням про надання згоди на звільнення працівників, у тому числі й позивача ОСОБА_1 
З довідки голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Бориславського професійного ліцею № 152 від 15 вересня 2017 року виявлено, що ОСОБА_1 під час роботи в Бориславському професійному ліцеї була членом профспілкової організації Бориславського професійного ліцею.
Згідно з довідкою голови профспілкового комітету № 114 від 25 травня 2017 року вищевказане подання директора ліцею, яке надійшло до профспілкового комітету 07 лютого 2017 року, на засіданні профкому не розглядалося, відповідь директору ліцею не направлялася.
На підставі наказу відповідача № 29 від 24 лютого 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади майстра виробничого навчання у зв`язку зі скороченням чисельності працівників.
У зв`язку з тим, що позивач з 27 лютого 2017 року перебувала на лікарняному, відповідач видав наказ № 30 від 28 лютого 2017 року «Про внесення змін до наказу № 29 від 24 лютого 2017 року «Про скорочення працівників» та відмінив дію пункту 3 наказу в частині звільнення ОСОБА_1 з посади до моменту виходу її на роботу після захворювання.
Наказом Бориславського професійного ліцею № 10-к від 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України в зв`язку із скороченням чисельності працівників 10 квітня 2017 року, оскільки згідно з останнім листком непрацездатності серії АГЮ № 689250 ОСОБА_1 мала стати до роботи 08 квітня 2017 року (субота).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений           у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови                 у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 
Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок урахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України. 
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Як установлено судами, відповідач 28 грудня 2016 року, за два місяці до звільнення позивача, повідомив її про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату.
Позивачу були запропоновані всі наявні посади, від яких вона відмовилася.
Разом із тим, звертаючись до суду ОСОБА_1 указувала на те, що при її звільненні відповідач не врахував її переважне право на залишення на роботі.
Так, згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Отже, при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.
За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.
Установлено, що в зв`язку із зменшенням кількості навчальних груп у відповідача відбулось скорочення чисельності посад майстрів виробничого навчання в групах, в тому числі і за напрямком підготовки робітників з професії «Оператор комп`ютерного набору » (з яких залишилось лише дві групи).
У спірний період майстрами виробничого навчання в групах за напрямком підготовки робітників з професії «Оператор комп`ютерного набору » були: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
З порівняльного аналізу щодо рівня освіти та кваліфікації серед зазначених майстрів виробничого навчання виявлено, що:
ОСОБА_3 здобула вищу освіту, отримала диплом спеціаліста і їй присвоєно кваліфікацію математик-програміст, викладач інформатики, рішенням атестаційної комісії від 26 березня 2014 року їй присвоєно 11 тарифний розряд;
ОСОБА_4 здобула вищу освіту, має кваліфікацію «учитель фізики, математики, астрономії і безпеки життєдіяльності», що підтверджується копією додатку до диплома спеціаліста і копією диплому спеціаліста Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка серії НОМЕР_2 , виданого 01 липня 2000 року, та крім того, у 1998 році закінчила повний курс факультету додаткових професій Дрогобицького державного педагогічного університету із спеціальності «Інформатика та інформаційні технології», рішенням атестаційної комісії від 21 березня 2013 року їй присвоєно 12 тарифний розряд;
ОСОБА_5 в 2003 році закінчила Дрогобицький державний педагогічний університет за спеціальністю «Менеджмент організацій, основи інформатики», їй присвоєно кваліфікацію менеджер-економіст, вчитель економічних дисциплін та основ інформатики, про що свідчить копія диплому Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка серії НОМЕР_3 , виданого 01 липня 2003 року, рішенням атестаційної комісії від 15 квітня 2010 року їй присвоєно 11 тарифний розряд.
Водночас позивач  ОСОБА_1 згідно диплому НОМЕР_4 , виданого Вітебським індустріально-педагогічним технікумом 27 червня 1992 року, отримала освіту за спеціальністю «Швейне виробництво», а згідно з копією диплому Державного вищого навчального закладу «Дрогобицький механіко-технологічний коледж» серії НОМЕР_5 , виданого 01 липня 2000 року, отримала спеціальність «Обслуговування систем управління і автоматики», рішенням атестаційної комісії від 15 квітня 2010 року їй присвоєно 10 тарифний розряд.
З наведеного суди виявили, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 мають не лише вищий освітній рівень, але і вищий рівень кваліфікації.
До того ж установлено, що в зв`язку із скороченням посад майстра виробничого навчання в групах за напрямком підготовки робітників з професії «Оператор комп`ютерного набору» ОСОБА_3 , яка має вищий освітній рівень і рівень кваліфікації ніж позивач, також була звільнена із займаної посади.
Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Відповідно до частини п`ятої статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Отже, у разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковим представником) не надав відповіді на подання працедавця щодо погодження звільнення працівника, вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Суди попередніх інстанцій установили, що відповідач звертався до профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Бориславського професійного ліцею за отриманням попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , проте в установлений законом строк профспілковий комітет не повідомив про прийняте рішення.  
Таким чином, установивши, що в відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, при звільненні позивача відповідач урахував кваліфікацію та продуктивність її праці, в установлені строки виборний орган первинної профспілкової організації не повідомив відповідача про своє рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось із дотриманням трудового законодавства.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            
                                                                                                            С. О. Карпенко
                                                                        
                                                                                                            В. А. Стрільчук