Номер провадження: 22-ц/813/4221/20 
Номер справи місцевого суду: 504/1667/19
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову суму у розмірі 162000 грн., що еквівалентно 6000 доларам США та витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. 
У червні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення позову, у якій просив заборонити відчуження Ѕ частки житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову – задоволено частково.
Заборонено відчуження 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: НОМЕР_1 , загальною площею 105,1 (кв.м), житлова площа 59.9 (кв.м), який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року про забезпечення позову та винести ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 – відмовити повністю. 
В судове засідання, призначене на 14.05.2020 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду в даній справі.
Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
За змістом ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Однак, судом першої інстанції вищевказані вимоги законодавства не були дотримані, що фактично призвело до порушення прав ОСОБА_1 .
Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 162000 грн., що еквівалентно 6000 доларам США. 
Необхідність забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що у нього існують обґрунтовані побоювання, що відчуження належного відповідачу ОСОБА_1 нерухомого майна, може привести до унеможливлення виконання можливого рішення суду або істотного ускладнення виконання рішення.
Однак, матеріалами справи не підтверджується наявність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, при цьому саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Крім того, частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції не взяв до уваги, що право власності ОСОБА_1 на цей житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не оспорюється, а предметом спору є виключно договірно – правові відносини . 
При цьому, суд першої інстанції, не навів в оскаржуваній ухвалі жодного належного обґрунтування, чому він вважає за можливе забезпечити позов саме шляхом заборони відчуження 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки до заяви не надані жодних доказів про вартість цього житлового будинку.
Таким чином заборона відчуження ј частки житлового будинку відповідача, як захід забезпечення позову був судом першої інстанції застосований передчасно, а тому є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, застосований без врахування прав та інтересів усіх учасників справи.
Наведені з цього приводу висновки суду першої інстанції належним чином не обґрунтовані, не у повній мірі відповідають матеріалам справи та визначеному у ст. 11 ЦПК України принципу пропорційності.
Оскільки суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене судове рішення повністю та задовольняє апеляційну скаргу.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року – скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22.05.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда