Номер провадження: 22-ц/813/4909/20 
Номер справи місцевого суду: 758/11135/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року про закриття провадження у цивільній справі за позовною заявою арбітражного керуючого Лукаш Любові Сергіївни про закриття провадження у цивільній справі № 758/11135/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», арбітражний керуючий Лукаш Любов Сергіївна, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів цесії, відступлення прав вимоги за договорами іпотеки недійсними, -

ВСТАНОВИВ:
Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції. 
30 серпня 2019 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів цесії, відступлення прав вимоги за договорами іпотеки недійсними. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу розподілена судді цього суду Гребенюку В.В (а.с 1-71).
05 вересня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва (суддя Гребенюк В.В.) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів цесії, відступлення прав вимоги за договорами іпотеки недійсними - передано для розгляду за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (а.с 74-75).
11 листопада 2019 року представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Павленко А.Л. подав заяву про забезпечення доказів. Заявник просила витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю. засвідчену копію договору про відступлення права за договором іпотеки, зареєстрований в реєстрі під № 1811, виданий 25.09.2012 року Пономарьовим В.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, укладений між ТОВ «РК ФАКТОР» ЄДРПОУ 36352420 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 та всі документи, на підставі яких він був посвідчений; засвідчену копію договору про відступлення права за договором іпотеки, зареєстрований в реєстрі під №1812, виданий 25.09.2012 року Пономарьовим В.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, укладений між TOB «РК ФАКТОР» та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 та всі документи, на підставі яких він був посвідчений, в тому договір цесії № 1, укладений 25.09.2012 року між TOB «РК ФАКТОР» та ОСОБА_3 (а.с 107-112).
14 листопада 2019 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Літвінова І.А.) заяву зі сторони позивача про забезпечення доказів у цивільній справі № 758/11135/19 було задоволено (а.с 114-116). 
11 листопада 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії. Представник просила забезпечити, пред`явлений нею позов шляхом накладення арешт на наступне майно: житловий будинок та земельну ділянку 5110136900:23:034:0008 загальною площею 0,0346 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:23:034:0015 загальною площею 0,0069 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с 126-131).
29 листопада 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано клопотання про залучення до справи співвідповідача арбітражного керуючого Лукашук Любов Сергіївну (а.с 139).
02 грудня 2019 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Літвінова І.А.) клопотання зі сторони позивача ОСОБА_1 у цивільній справі № 758/11135/19 було задоволено (а.с 155-157).
17 грудня 2019 року було подано заяву про закриття провадження у справі від ОСОБА_7 (а.с 140-147).
20 грудня 2019 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Літвінова І.А.) заяву арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни про закриття провадження у цивільній справі № 758/11135/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», арбітражний керуючий Лукаш Любов Сергіївна, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів цесії, відступлення прав вимоги за договорами іпотеки недійсними задоволено. Провадження у цивільній справі № 758/11135/19 закрито (а.с 169-171).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції. 
08 січня 2020 року представник  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 направила засобами поштової кореспонденції апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2019 року. Апелянт не погоджується з позицією, вказаною в оскаржуваній ухвалі та вважає, що вона має бути скасована. На думку апелянта, основними мотивами, якими керувався суд першої інстанції це була постанова господарського суду м. Києва від 07.11.2019 року по справі №910/9450/18 ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Лукашук Любов Сергіївну. Апелянт вважає, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Законодавством визначено перелік підстав, а також виключень при зверненні до господарського суду. В даній справі позивачем та відповідачем є фізичні особи, які не є підприємцями, що фактично виключає господарську юрисдикцію. На думку апелянта, жодних майнових вимог до боржника не має, так само як і спір у даній справі не є майновим, більш того сам боржник ТОВ Факторингова компанія «ФК Факторинг» при відчужені права вимоги отримала відповідне грошове задоволення, а тому не може мати будь-які фінансові вимоги до предмету спору. Апелянт просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Представник апелянта 08.04.2020 року направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, клопотань чи заяв щодо розгляду справи до суду не подавали. Про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду по справі.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції посилався на практику Верховного Суду в постанові від 05.02.2019 р. по справі № 915/715/16, постанові від 12.11.2019 р. по справі № 922/6545/15 щодо розгляду справ про банкрутство та за участю боржника, положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та норми процесуального законодавства та вирішив закрити провадження в справі на підставі п. 1 частини першої статті 255 ЦПК України (суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). При цьому суд обмежився лише посиланнями на практику суду вищої інстанції та положення законодавства, не навівши при цьому мотиви ухваленого процесуального рішення та не роз`яснивши судову процедуру подальшого захисту права позивачем через закриття цивільного провадження.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.
За ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа) (постанова ВП ВС від 23.10.2019 року справа № 752/4361/15, від 12.06.2019 року справа № 289/233/18).
Предметом розгляду даної справи є вимоги позивача про: визнання недійсними з моменту укладення договору цесії № 1, договорів про відступлення права за договором іпотеки № 1811 та № 1812, укладених між ТОВ «Факторингова компанія «ФК ФАКТОРИНГ» (попередня назва ТОВ «РК ФАКТОР») та ОСОБА_3 . 
Як вбачається з матеріалів справи постановою Господарського суду м. Києва від 07.11.2019 року ТОВ «Факторингова компанія «ФК ФАКТОРИНГ» визнано банкрутом (а.с. 144-145). 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. А відповідно до п. 8 ч. 1 цієї статті господарські суди розглядаються справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України. За положеннями ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Апеляційний суд, з врахуванням наведених вище законодавчих положень, звертає увагу на те, що вимоги до боржника повинні мати майновий характер, тобто вартісну оцінку. Такий спір має стосуватися питання щодо формування активу боржника, який в подальшому може бути направлений на погашення вимог кредиторів боржника. Спір не майнового характеру є таким, що не пов`язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство, тому з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства (постанови ВП ВС від 23.10.2019 року справа № 752/4361/15).
Разом з тим, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі, не провівши аналізу фактичних обставин справи, процесуальної стадії в контексті реалізації права на судовий захист ст. 6 Європейської конвенції, зокрема, належним чином не встановив суть спірних правовідносин, майновий/немайновий характер позовних вимог з врахуванням суб`єктного складу (наявності в спорі юридичної особи, щодо якої розпочалася процедура ліквідації), стадії ліквідації та її впливу на здійснення права на судовий захист, подальших шляхів захисту прав позивача у разі закриття цивільного провадження у справі. При цьому слід враховувати, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Прохоров П.А.) знаходилась справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_8 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення боргу, за яким було ухвалене заочне рішення суду від 07.03.2017 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. 11 жовтня 2017 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року. Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року Комлевої О.С. було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду. Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі. Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А . І. від 04.02.2019 року вказана справа після автоматичного розподілу була прийнята до провадження. З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції здійснюється розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строків розгляду справи по незалежним від суду причинам. Між тим, наявність вказаної справи свідчить про наявність цивільного спору щодо об`єкту нерухомого майна, а тому оцінка юридичної долі справи, в якій оскаржено ухвалу, повинна включати і цей аспект для гарантування права на судовий захист особи - набувача спірного майна відносно якого висунуті вимоги іншими особами, що не є учасниками цього провадження.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року про закриття провадження - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає. 

Судді Одеського апеляційного суду                                                А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

30.04.2020 року                                                                 м. Одеса