Ухвала
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-о-268/08
провадження № 61-1947ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївська районна в місті Києві рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила встановити юридичний факт, який полягає в тому, що вона і ОСОБА_2 , яка мешкала до своєї смерті по АДРЕСА_1 , проживали однією сім`єю з 1999 року по 2007 рік.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2008 року заяву задоволено. Встановлено юридичний факт, який полягає в тому, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка мешкала до своєї смерті по АДРЕСА_1 , проживали однією сім`єю з 1999 року по 2007 рік.
 
04 липня 2014 року Голова ліквідаційної комісії Голосіївської районної в місті Києві ради ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2008 року та клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження цього рішення.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 липня 2014 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Голови ліквідаційної комісії Голосіївської районної в місті Києві ради ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2008 року.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року апеляційну скаргу Голови ліквідаційної комісії Голосіївської районної в місті Києві ради задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
 
24 січня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2008 року.
 
Разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подавала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року на підставі пункту 2 частини третьої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), посилаючись на те, що вона пропустила цей строк внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Зазначала, що апеляційний суд здійснив апеляційний перегляд рішення місцевого суду за її відсутності та не направив їй копію оскаржуваного рішення. Також вона не могла передбачити, що суддя-доповідач прийме до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення місцевого суду більш ніж через шість років після його ухвалення та здійснить апеляційний перегляд справи без її участі. Оскаржуване рішення апеляційного суду вона отримала 12 липня 2019 року. Вказаний факт підтверджується її підписом в архівному журналі для видачі судових рішень.           03 липня 2019 року вона знаходилася на амбулаторному лікуванні у зв`язку з укусом кліща. Їй поставлено діагноз «хвороба Лайма », яка підлягає тривалому лікуванню. З 30 липня до 13 серпня 2019 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до суду касаційної інстанції клопотання, в якому навести інші обставини пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції, які свідчили б про пропуск цього строку внаслідок обставин непереборної сили, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306303973577, заявник отримала вказану ухвалу 05 березня 2020 року.
 
16 березня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року, внаслідок обставин непереборної сили згідно з пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, посилаючись на те, що несвоєчасне оскарження рішення апеляційного суду було зумовлене об`єктивними перешкодами, які не залежали від її волі та стали причинами подій непереборної сили, що унеможливило своєчасне подання касаційної скарги. Так, з 03 липня 2019 року вона вперше дізналася про рішення апеляційного суду від 22 жовтня 2014 року, яке отримала 12 липня 2019 року з архіву Голосіївського районного суду міста Києва. Вона не могла передбачити протиправних дій державного службовця ОСОБА_3 , який умисно приховав від суду, що на час подання ним клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду він знав про існування цього рішення і особисто отримував його. Держслужбовці          ОСОБА_3 і ОСОБА_5 умисно приховали від суду те, що вони свідомо не повідомили її про відкриття апеляційного провадження в цій справі та умисно не допустили її до участі у розгляді справи. Крім того, її право взяти участь в апеляційному перегляді рішення місцевого суду було обмежено апеляційним судом, який не встановив причини її неявки, не направив їй копій судових рішень і судових повісток. Отримавши 12 липня 2019 року копію оскаржуваного судового рішення, 27 серпня 2019 року вона подала до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження і касаційну скаргу на це судове рішення. Касаційну скаргу вона подала з порушенням строку у зв`язку з тим, що з 30 липня по 13 серпня 2019 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні. 23 грудня 2019 року вона отримала ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2019 року про залишення касаційної скарги без руху, згідно з якою їй необхідно було усунути недоліки касаційної скарги, а саме - навести обставини пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 02 січня 2020 року вона подала до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Однак 09 січня 2020 року вона отримала ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду        від 13 грудня 2019 року, якою постановлено її касаційну скаргу вважати неподаною і повернуто заявнику. 24 січня 2020 року вона повторно подала до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження і касаційну скаргу на рішення апеляційного суду. 05 березня 2020 року вона отримала ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2020 року про залишення її касаційної скарги без руху, якою їй надано десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків, а саме для подання клопотання, в якому необхідно навести інші обставини пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції, які свідчили б про пропуск цього строку внаслідок обставин непереборної сили, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України. 16 березня 2020 року вона повторно подала до  касаційного суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Пунктом 13 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення апеляційного суду, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за рамки, та екстраординарна подія, яка не є звичайною.
 
Доводи клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження, внаслідок обставин непереборної сили, є аналогічними доводам поданого нею разом з касаційною скаргою клопотання, які були визнані Верховним Судом такими, що не свідчать про пропуск цього строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
 
Зазначені у клопотанні обставини не можна вважати надзвичайними чи невідворотними подіями, що унеможливили подання заявником касаційної скарги, оскільки вони зводяться до незгоди з процесуальними діями апеляційного суду та не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу (майже п`яти років) свого право на касаційне оскарження рішення суду. Аргументи заявника про те, що вона не могла передбачити подання ОСОБА_3 апеляційної скарги на рішення місцевого суду, не свідчать про наявність обставин, які містять ознаки непереборної сили. 
 
Заявник у поданому нею клопотанні підміняє підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з підставами для касаційного перегляду судового рішення, скаргу на яке подано особою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, у зв`язку з пропуском такого строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Обґрунтовуючи перебуванням на лікуванні поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду, з моменту отримання нею копії оскаржуваного судового рішення з архіву місцевого суду до моменту подання касаційної скарги, заявник не вказала обставин непереборної сили, у зв`язку з виникненням яких касаційна скарга на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року подана після спливу тривалого часу (маже п`яти років) з часу ухвалення оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.
 
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року було опубліковане у Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 жовтня 2014 року.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 1291 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
 
Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).
 
Частиною третьою статті 393 ЦПК в редакцій, чинній на час подання касаційної скарги, передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України в редакцій, чинній на час подання касаційної скарги, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обставини не є поважними причинами пропуску цього строку та не дають підстав для висновку про існування передбачених пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України обставин для поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Оскільки заявник не усунула недоліки касаційної скарги та не навела інших обставин пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції, які свідчили б про пропуск цього строку внаслідок обставин непереборної сили, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, то у відкритті касаційного провадження в цій справі необхідно відмовити. 
 
Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївська районна в місті Києві рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                         В. А. Стрільчук