Ухвала 
Іменем України
24 березня 2020 року
м. Київ
справа № 442/1971/19
провадження № 61-4101ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львіської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 73 438,90 грн та моральної шкоди в розмірі 130 000,00 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення  Дрогобицького  міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року в частині стягнення розміру моральної шкоди змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн моральної шкоди.
В решті рішення суду залишено без змін.
28 лютого 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Законом   України   «Про   Державний   бюджет  України  на  2020  рік»  з 01 січня 2020 року  встановлено  прожитковий  мінімум  на  одну  працездатну особу у розмірі  2 102,00 грн.
Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру: стягнення матеріальної шкоди в сумі 73 438,90 грн та моральної шкоди в розмірі 130 000,00 грн. 
Справа є незначної складності, ціна позову в якій (73 438,90 грн + 130 000,00 грн = 203 438,90 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 210 200,00 грн (2 102,00 грн х 100). 
При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді :                                                                                                                      Є. В. Петров
 
                                                                                                                                  С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                              В. М. Сімоненко