Постанова
Іменем України 
 
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 360/2256/17
провадження № 61-523св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,    
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,  
      
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Бородянського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року у складі судді Міланіч А. М. та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,   
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У  листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна.   
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 24 грудня 2002 року вона та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року розірвано.  
Під час перебування у шлюбі вони з відповідачем інвестували будівництво квартири АДРЕСА_1 та виплатили її вартість в сумі                           124 271  грн. На ім`я відповідача 16 січня 2008 року видане свідоцтво про право власності.
Також за спільні кошти придбали автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та гараж на АДРЕСА_2 .
Оскільки в добровільному порядку вона та відповідач не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, позивач  просила визнати квартиру, автомобіль та гараж   спільним майном подружжя,  поділити його і визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних квартири, автомобіля та гаража.
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до   ОСОБА_3 , у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , гаражний бокс на АДРЕСА_3 та автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .  
Свої вимоги обґрунтовував тим, що вказане вище майно придбане за його особисті кошти, отримані від продажу спадкового майна та власної земельної ділянки, за виключенням автомобіля, на купівлю якого спільно з ОСОБА_1 сплачено 25 224 грн, а отже частка в цьому автомобілі складає 1/8 частину, за яку він просить стягнути з нього на користь позивача 17 965,00 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири  АДРЕСА_1 , по 1/2 частині автомобіля марки Daewoo модель Lanos TF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , та по 1/2 частині гаражного боксу на АДРЕСА_3 .  
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   4 329 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. 
Повернуто ОСОБА_1 із державного бюджету 1079,73  грн зайво сплаченого судового збору.   
В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки спірне придбане під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що він придбав його за власні кошти.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий апеляційний розгляд.  
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_2 аргументована тим, що він надав докази на підтвердження того, що джерелом набуття права власності на спірне майно були його особисті кошти, проте апеляційний суд не дослідив їх та не надав їм належну правову оцінку.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу  
ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, поділ спільного майна подружжя.    
Витребувано із Бородянського районного суду Київської області         зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що з 24 грудня 2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 червня 2017 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з копією договору інвестування будівництва житлового будинку від 28 жовтня 2005 року, укладеного  між ТОВ «Євробуд» та                              ОСОБА_2 , ТОВ «Євробуд» зобов`язалося за рахунок залучених від ОСОБА_2 коштів передати йому для використання і  проживання квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49 кв. м, а відповідач зобов`язався забезпечити відповідне фінансування об`єкта інвестування та прийняти його у свою власність на умовах цього договору. 
Станом на 24 вересня 2007 року   ОСОБА_2 сплатив повну вартість вказаної квартири в сумі 124 271,0 грн.  
На підставі рішення виконкому Немішаївської селищної ради                                від 09 жовтня 2007 року ОСОБА_2 16 січня 2008 року видане свідоцтво про право власності на зазначену квартиру.   
Згідно з договором купівлі-продажу від 05 лютого 2008 року ОСОБА_2 придбав гаражний бокс НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_5 за 6 500,00 грн. При оформленні цього договору враховувалась заява ОСОБА_1                             від 05 лютого 2008 року, якою остання надала  згоду на купівлю відповідачем вказаного гаражного боксу за гроші, які вони набули у період перебування в зареєстрованому шлюбі, визначаючи умови договору на його власний розсуд.  
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу                      01 квітня 2008 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Daewoo модель Lanos TF69Y , 2007 року випуску, реєстраційний номер                 НОМЕР_1 .  
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотивувальна частина 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права  
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,  може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі                                 № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). 
При зверненні із зустрічним позовом  ОСОБА_2 зазначав, що спірне майно - квартира та гаражний бокс належать йому на праві особистої власності, а його частка в автомобілі - 7/8 частин, оскільки вказане майно придбане ним за кошти, які належали йому особисто та були набуті ним від продажу успадкованого майна.
Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.
За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто є особистою приватною власністю.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі                                 № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суди встановили, що в період 2006-2008 років ОСОБА_2 дійсно було відчужене успадковане нерухоме майно, проте ним не доведено, що саме ці кошти, отримані від продажу, використані на придбання спірного майна і що це майно придбавалось лише за ці кошти.
Установивши, що спірне майно придбане під час перебування у шлюбі і ОСОБА_2 не спростував презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на нього, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні його зустрічного позову.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновком апеляційного суду, однак суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) .  
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                     від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук