ПОСТАНОВА
Іменем України

15 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/9251/16
адміністративне провадження №К/9901/38731/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецелектромонтаж 2007" про визнання протиправним та скасування розпорядження, за касаційною скаргою Державної регуляторної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у складі колегії суддів: Кузьменка В. А., Арсірія Р. О., Огурцова О. П. від 05.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В., Чаку Є. В. від 23.10.2017, 
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У липні 2016 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - ДАБІ України, Держархбудiнспекцiя, позивач) звернулася з позовом до Державної регуляторної служби України (далі ДРС України, відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецелектромонтаж 2007" (далі - ТОВ "Спецелектромонтаж 2007", Товариство), в якому просила: визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 25.03.2016 №35 в частині зобов`язання Держархбудiнспекцiї переоформити ліцензію ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" серії АГ №575629, видану 12.04.2011 на підставі заяви від 17.02.2016 (далі - спірне розпорядження).
2.          В обґрунтуванні позову зазначалось про те, що ДАБІ, відмовляючи ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" у переоформленні ліцензії на безстрокову, діяла в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. На думку позивача, з положень  статті 1 Закону України від 02.03.2015 №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності»,  постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609  випливає, що єдиним органом ліцензування господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності є Держархбудiнспекцiя, яка й наділена повноваженнями здійснювати ліцензування господарської діяльності з будівництва об`єктів зазначених категорій складності. Водночас, згідно з позицією позивача, ДРС України, приймаючи спірне розпорядження, втрутилась у вказані вище повноваження Держархбудiнспекції, які, на переконання останньої, є дискреційними і належать лише цьому органу.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано спірне розпорядження відповідача.
4.          Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ДРС України, приймаючи спірне розпорядження, дійшла слушного висновку про наявність порушення Держархбудiнспекцiєю вимог частини шостої статті 21 Закону №222-VIII, що полягало у відмові за заявою ліцензіата - ТОВ «Спецелектромонтаж 2007» переоформити строкову ліцензію в частині провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності на безстрокову, однак, зобов`язуючи ДАБІ України переоформити вказану ліцензію, втрутилась у дискреційні повноваження цього органу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись з вищенаведеними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить їх скасувати і відмовити у позові.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.          Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12.04.2011 Держархбудiнспекцiєю видано ліцензію ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури (за переліком робіт згідно з додатком) строком дії з 12.04.2011 по 12.04.2016.
7.          Листом від 23.02.2016 за вх. №40-3349 ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" звернулось до Держархбудiнспекцiї щодо переоформлення ліцензії серії АГ №575629 на безстрокову, посилаючись на положення частини шостої  статті 21 Закону №222-VIII, згідно з якою ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти; ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у  статті 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.
8.          У відповідь на вказане звернення ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" ДАБІ України надіслала лист від 25.02.2016 №40-402-393, в якому повідомила, що, виходячи з положень частини другої  статті 17 Закону України від 20.05.1999 №687-XIV «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон  №687-XIV), порядок ліцензування господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, затвердженим постановою Уряду України від 05.12.2007 №1396 Порядком ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури (далі - Порядок №1396), який поширюється на ліцензування господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності. 
9.          У зазначеному листі ДАБІ України також зазначала, що при здійсненні функцій ліцензування, в тому числі з питання розгляду заяв суб`єктів господарювання про переоформлення ліцензії, Держархбудiнспекцiя зобов`язана керуватися зазначеним Порядком.
10.          При цьому, вимога позивача про переоформлення ліцензії серії АГ №575629 на безстрокову задоволена не була.
11.           04.03.2016 ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" звернулось до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при ДРС України зі скаргою (зареєстрована за вх. №2087/0/19-16 від 04.03.2016), в якій оскаржила висновки, викладені Держархбудiнспекцiєю.
12.          За результатами розгляду скарги Товариства Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування склала протокол від 22.03.2016 №03-16, в якому встановила, що Держархбудiнспекцiя, відмовивши у переоформленні ліцензії серії АГ №575629 строком дії з 12.04.2011 року по 12.04.2016 на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, на безстрокову, за заявою ліцензіата, порушила вимоги частини шостої  статті 21 Закону №222-VIII. Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування зазначила, що ліцензія на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, яка на момент набуття чинності вказаним законом була чинною та мала обмежений термін дії, набуває статусу безстрокової в частині провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності та може бути за заявою ліцензіата переоформлена органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.
13.          Зазначеним протоколом оформлено рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування №3.3 про задоволення апеляції ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" щодо відмови Держархбудiнспекцiї у переоформленні ліцензії серії АГ №575629 строком дії 12.04.2011 по 12.04.2016 на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, на безстрокову, відповідно до вимог частини шостої  статті 21 Закону №222-VIII  та зобов`язання Держархбудiнспекцiю переоформити вказану ліцензію на безстрокову в частині провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності відповідно до вимог частини шостої  статті 21 вищевказаного Закону за заявою ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" від 17.02.2016.
14.          На підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 22.03.2016 №3.3 (протокол №03-16) та  статті 4 Закону №222-VIII  ДРС України видала оскаржуване розпорядження, пунктом 1.1 якого зобов`язала Держархбудiнспекцiю переоформити ліцензію ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" серії АГ №575629 на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, на безстрокову, в частині провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності відповідно до вимог частини шостої  статті 21 цього ж Закону за заявою ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" від 17.02.2016.
15.          ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
16.          У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що позивач, усупереч приписів частини третьої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла станом на час подання Держархбудінспекцією позовної заяви, не навів норму закону, яка передбачає право ДАБІ України на звернення до адміністративного суду, як суб`єкта владних повноважень.
17.          Скаржник вважає, що у даному суди попередніх інстанцій не мали підстав для прийняття до провадження поданої ДАБІ України позовної заяви відповідно до пункту 3 частини другої статті 17 КАС України, оскільки цей спір не є спором між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
18.          Окрім цього ДРС України посилається на те, що, видаючи спірне розпорядження, реалізувала свою компетенцію як спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, визначену Законом №222-VIII і Положенням про Державну регуляторну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 №724 (далі - Положення №724), при цьому не втручалась у повноваження позивача, а відтак й не порушувала його права.
19.          Касаційна скарга містить й аргументи про те, що оскаржуване Держархбудінспекцією розпорядження ДРС України оформлене у відповідності з вимогами Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1242 (далі - Типова інструкція №1242), яка у пункті 91 передбачає формулювання розпорядчої частини акту з питань основної діяльності установи саме шляхом друку з нового рядка великими літерами слова «ЗОБОВ`ЯЗУЮ», а відтак відповідач не міг у інший спосіб здійснити виклад такого акту, оскільки це не передбачено законодавством.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.          Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
21.          Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
22.          Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 КАС України в редакції, яка діяла станом на час подання Держархбудінспекцією даної позовної заяви).
23.          Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
24.          Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).
25.          Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є  спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
26.          Відповідно до частини першої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 
1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 
2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 
3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 
4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 
5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 
6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 
7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.
27.          Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.
28.          Відтак, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.
29.          Винятком є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів.
30.          При цьому під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.
31.          Також, для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
32.          Як свідчать матеріали, у справі, що розглядається, встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Державною регуляторною службою України розпорядження від 25.03.2016 №35, яким зобов`язано Держархбудiнспекцiю переоформити ліцензію ТОВ "Спецелектромонтаж 2007" серії АГ №575629, видану 12.04.2011 на підставі заяви від 17.02.2016.
33.          Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №294), Держархбудінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609 затверджено перелік органів ліцензування, відповідно до якого Держархбудінспекція є органом ліцензування у сфері господарської діяльності щодо будівництва об`єктів IV і V категорій складності.
34.          Так, одними із повноважень Держархбудінспекції, визначених підпунктами 5, 7 пункту 4 Положення №294, є здійснення ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, а також здійснення державного контролю за дотриманням ліцензійних умов на провадження господарської діяльності.
35.          При цьому, відповідно до пункту 1 Положення №724, Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.
36.          У пункті 3 вказаного Положення визначено, що на Державну регуляторну службу України покладається ряд завдань, одним із яких є здійснення нагляду за дотриманням органами ліцензування законодавства у сфері ліцензування та надання роз`яснення щодо його застосування.
37.          Відповідно до статті 9-1  Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон  №877-V) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку підприємництва, серед іншого, належить: проведення перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог цього Закону в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
38.          Статтею 21 цього Закону установлено, що суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю). У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.
39.          Частиною першою та другою статті 4 Закону №222-VIII визначено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, крім іншого, здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері  ліцензування; видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задовільнення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування; порушує питання щодо відповідальності посадових осіб органів ліцензування, які прийняли рішення, скасоване на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.
Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.
40.          Згідно із частиною першою статті 19 зазначеного Закону державний нагляд за додержанням органами державної влади чи державними колегіальними органами вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.
41.          Аналіз наведених норм свідчить про те, що ДРС України та Держархбудінспекція є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності. При цьому позивач здійснює відповідні виключні функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, а відповідач здійснює виключні функції контролю (державного нагляду) за дотриманням Держархбудінспекцією як органом ліцензування господарської діяльності, зокрема з будівництва об`єктів IV і V категорій складності.
42.          Отже, спір у цій справі не відноситься до компетенційних, оскільки у цьому випадку не йдеться про спір про розмежування компетенції між Держархбудінспекцією та ДРС України. Позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, якому відповідно до Закону №222-VIII він підзвітний і підконтрольний, і який, реалізуючи компетенцію у сфері нагляду за органами ліцензування, зобов`язав позивача усунути порушення законодавства у сфері ліцензування.
43.          Як свідчать матеріали справи, Держархбудінспекція обґрунтувала своє право на звернення до суду з цим позовом необхідністю реалізації повноваження щодо здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов при провадженні господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності, та захистом публічного інтересу у сфері містобудівної діяльності.
44.          Статтею 28 Закону України від 17.03.2011 №3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» закріплено право міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
45.          Водночас згідно статтею 21 Закону №877-V  право судового оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надано лише суб`єкту господарювання.
46.          Зважаючи на те, що право ДАБІ України на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про скасування розпорядження ДРС України не закріплені у жодному нормативно-правовому акті, то й Держархбудінспекція не має права на звернення до суду.
47.          Таке правозастосування відповідає правовій позиції, неодноразово висловленій у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №826/3115/17  (провадження №11-892апп19), від 04.12.2019 у справі №826/6233/17 (провадження №11-662апп19).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48.          За правилами пункту 5 частини першої статті 349, частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
49.          Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
50.          Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
51.          Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 341 КАС України).
52.          В той же час, пунктом 1 частини першої статті 238, частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
53.          Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне вийти за межі доводів і вимог касаційної скарги й задовольнити її частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасувати і закрити провадження у справі. При цьому, з огляду на відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом, суд не роз`яснює до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
54.          Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 354, 355, 356 підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної регуляторної служби України задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 - скасувати.
Закрити провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецелектромонтаж 2007" про визнання протиправним та скасування розпорядження.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                    Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                                                                                 Я.О. Берназюк

                                                                                                                                                                                                 І.В. Желєзний