ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4068/20 Справа № 182/535/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рибаков В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 182/535/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Голуб О.О.         
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Адміністрація Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації, Офіс Президента України, Офіс Генеральної прокуратури України, Державне Бюро розслідувань, Вища Ради юстиції
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року, яка постановлена суддею Рибаковою В.В. в місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні,-
ВСТАНОВИВ:
В січні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації, Офісу Президента України, Офісу Генеральної прокуратури України, Державного Бюро розслідувань, Вищої Ради юстиції про відшкодування (грошової компенсації) шкоди, заподіяної каліцтвом до безстрокової інвалідності праці другої групи, 100% втрати працездатності, політичними репресіями, конфіскацією майна.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року позивачу відмовлено у відкритті провадження у зазначеній справі.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій», Закону РФ «Про реабілітацію жертв політичних репресій», СНД «Про взаємне визнання прав про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків» та Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження по справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу Вища рада правосуддя просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача – залишити без задоволення.
Учасники справи, будучи належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування (грошової компенсації) шкоди, заподіяної каліцтвом до безстрокової інвалідності праці другої групи, 100% втрати працездатності, політичними репресіями, конфіскацією майна та просив суд стягнути з відповідачів - Адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації, Офісу Президента України, Офісу Генеральної прокуратури України, Державного Бюро розслідувань, Вищої Ради юстиції матеріальну шкоду 10 110 000 євро, заподіяної політичними репресіями, незаконною конфіскацією майна Іменем України НОМЕР_1 10 НОМЕР_2 євро, у тому числі за будинок з господарчими будівлями, земельну ділянку 0,5 га, коня, трьох корів, овець, птицю в селі Озерки Глазуновського району Орловської області, втраченого у зв`язку з репресіями в 1943 році, 13 150 000 руб., земельний пай 7,5 га = 75000 руб.; розвалену рідну домівку в АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,35 га – 13 150 000 руб.; земельний пай 6,5 га = 65000 руб.; відновлення в громадянстві Російської Федерації, переїзд на постійне проживання до рідної домівки в селі Кам`янка Малоархангельського району Орловської області – 13 150 000 руб., невикористані пільги =13 150 000 руб.; невиплачена пенсія по інвалідності другої групи з 01.06.1994 року по 01.06.2018 року = 2 080 000 руб., витрати на судові тяжби =13 150 000 руб. 13150 руб. – розмір мінімальної оплати праці 2020 року Російської Федерації. Крім того, за рахунок і з рахунку республіканського бюджету Російської Федерації просив стягнути 10 000 00 євро, відповідно до ст.12-18 Закону РФ «Про реабілітацію жертв політичних репресій» та за рахунок і з рахунку республіканського бюджету України 110 000 євро, відповідно до ст. 5,6,9 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».
Відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі за його позовом суд першої інстанції керувався положеннями ст.186 ЦПК України та дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.
Статтею 28 ЦПК України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю  фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як – власність в цілях вказаного положення, Справа „Качко проти України” рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року п.22.
Згідно ч.1 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;  якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.
Статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави виключної підсудності судам України у справах з іноземним елементом.
Виходячи з системного аналізу змісту норм ст.ст. 27,28,497 ЦПК України, ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", судам загальної юрисдикції України підвідомчі справи у спорах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України, а також у справах за участю іноземних фізичних осіб, що мають місце проживання в Україні, про відшкодування шкоди, але ніяк не за участю позивача фізичної особи громадянина України до юридичної особи – відповідача (Адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російська Федерація), який є іноземним елементом і не має місцезнаходження в Україні, як це має місце в даному випадку щодо відшкодування шкоди, завданої на території Російської Федерації.
Згідно до п.3 ст. 20 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», по позовах на право власності й інших речових прав на нерухоме майно виключно компетентні суди за місцем перебування майна.
Відповідно до положень статті 42 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», зобов`язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають з договорів і інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Якщо особа, що спричинила шкоду і потерпілий є громадянами однієї Договірної Сторони, застосовується законодавство цієї Договірної Сторони. По справах, згаданих у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентним є суд Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Потерпілий може пред`явити позов також у суді Договірної Сторони, на території якої має місце проживання відповідач.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача Адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російської Федерації завдані збитки в розмірі 13 150 000 руб. за будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку 0,50 га., коня, трьох корів, овець, птахів в селі Озерки Глазуновського району Орловської області, що втрачені у зв`язку з репресіями в 1943 році; 13 150 000 руб., земельний пай 7,5 га = 75000 руб.; розвалену рідну домівку в АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,35 га – 13 150 000 руб.; земельний пай 6,5 га = 65000 руб.; відновлення в громадянстві Російської Федерації, переїзд на постійне проживання до рідної домівки в селі Кам`янка Малоархангельського району Орловської області – 13 150 000 руб., невикористані пільги =13 150 000 руб.; невиплачена пенсія по інвалідності другої групи з 01.06.1994 року по 01.06.2018 року = 2 080 000 руб., витрати на судові тяжби =13 150 000 руб. 13150 руб. – розмір мінімальної оплати праці 2020 року Російської Федерації. За рахунок і з рахунку республіканського бюджету Російської Федерації 10 000 00 (десять мільйонів) євро, відповідно до ст.12-18 Закону РФ «Про реабілітацію жертв політичних репресій» та за рахунок і з рахунку республіканського бюджету України 110 000 євро, відповідно до ст. 5,6,9 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».
З огляду на предмет спору щодо відшкодування (грошової компенсації) шкоди, заподіяної каліцтвом до безстрокової інвалідності праці другої групи, 100% втрати працездатності, політичними репресіями, конфіскацією майна з відповідачів, що підлягає розгляду за місцем завдання шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в цій частині у відкритті провадження у справі, на підставі п.1ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки в даному випадку Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області не є компетентним судом в розумінні зазначених вище норм права.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій», Закону РФ «Про реабілітацію жертв політичних репресій», СНД «Про взаємне визнання прав про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків» та Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах», у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження по справі, не спростовують висновків суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про те, що виходячи з системного аналізу змісту норм ст.ст.27,28,497 ЦПК України, ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", судам загальної юрисдикції України підвідомчі справи у спорах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України, а також у справах за участю іноземних фізичних осіб, що мають місце проживання в Україні, про відшкодування шкоди, тобто не спори позивача - фізичної особи громадянина України до юридичної особи – Адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російська Федерація про відшкодування шкоди завданої на території Російської Федерації.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що з огляду на предмет спору щодо стягнення з зазначених позивачем відповідачів Адміністрації Малоархангельського району Орловської області Російська Федерація, Офісу Президента України, Офісу Генеральної прокуратури України, Державного Бюро розслідувань, Вищої Ради юстиції матеріальної шкоди, за обставинами, діями та подіями, які стались на території Російської Федерації, справа підлягає розгляду за місцем завдання шкоди, незалежно від зазначення позивачем іншими відповідачами суб`єктів, що знаходяться на території України.
На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – залишенню без змін, як така, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: