ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4251/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:	
головуючого-судді:                                        	Черпіцької Л.Т.	
суддів:	Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.,	
секретар судового засідання:	Закревська І.Л.,	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   22 січня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)   про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А:
                    
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив визнати дії Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо порушення строку надання відповіді на інформаційні запити №№7, 8, 9 протиправними та вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 5   600 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та визнано дії Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо порушення строку надання відповіді на інформаційні запити № № 7, 8, 9 протиправними.
А також стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2   500, 00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання обґрунтованості заявленого розміру витрат на правову допомогу мотивовано тим, що в порушення частини 4 статті 134 КАС України, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат. Адвокат Калько Д.О. вказує на час в 7 годин, які ним витрачено для складання позовної заяви, при цьому матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 3100 грн., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги щодо розподілу судових витрат в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, також залишення поза увагою, що у виставленому рахунку №2 від 04.03.2019 адвокатом Калько Д.О. позивачу та у складеному акті виконаних робіт від 06.03.2019 було чітко зазначено кількість витраченого часу адвокатом за надання послуг клієнту.
У прохальній частині апеляційної скарги позивач також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, з наданням підтверджуючих доказів на суму 5600 грн. за складання апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 11.06.2018 №11/06-1, квитанцію про сплату коштів від 05.03.2019 у сумі 5600 грн по рахунку №2 від 04.03.2019 згідно з договором від 11.06.2018 №11/06-1, рахунок від 04.03.2019 №2 до договору від 11.06.2018 №11/06-1, акт виконаних робіт від 06.03.2019,   ставки гонорару адвоката на 2019 рік, ставки гонорару адвоката на 2018 рік, згідно яких складання адміністративної позовної заяви коштує від 5600,00 грн.
Позивач, в порушення частини 4 статті 134 КАС, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.
Адвокат Калько Д.О. вказує на час в 7 годин, які ним витрачено для складання позовної заяви, при цьому матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, що ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Предмет спору у даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а тому обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2500 гривень.
Водночас, колегією суддів встановлено, що відповідач також наполягав на неспівмірності понесених витрат в суді першої інстанції, посилаючись на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що свідчить про незначну складність даної справи. 
А також відзначив про те, що згідно з листом Ради адвокатів України від 11.04.2019, наданим у відповідь на запит відповідача, станом на дату підготовки відповіді відомості стосовно Калька Д.О. (представника позивача) в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні, у тому числі щодо отримання ним свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Даним листом повідомлено, що 08.10.2016 конференцією адвокатів міста Києва достроково відкликано з посади Голови адвокатів міста Києва адвоката Рафальську Інну Владиславівну та обрано нового Голову Ради - Рябченка П.К. Таким чином, наявне у матеріалах справи свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю видане Кальку Д.О., на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 12.04.2018 № 10 та підписане Головою Ради адвокатів м. Києва Рафальською І.В., тобто особою яка на момент видачі свідоцтва вже не була головою відповідної Ради адвокатів та не мала права підписувати відповідні свідоцтва.
В той же час колегією суддів встановлено, що в Реєстрі адвокатів м. Києва містяться відомості стосовно адвоката Калька Д.О . Доказів неправомірності видання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Кальку Д.О. матеріали справи не містять, як і не містять доказів його нечинності чи скасування в установленому порядку. Разом з цим, дані обставини не є предметом позову, як наслідок і не є предметом доказування.
Відповідно до частини четвертої ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Зважаючи на наведене, відсутні законні підстави вважати, що відсутність відомостей стосовно Калька Д.О. в Єдиному реєстрі адвокатів України беззаперечно вказує на відсутність права на зайняття адвокатською діяльністю, чи позбавлення його такого права.
Відповідно до ч.1 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частиною 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Зокрема, згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, відповідно до ч. 4, 5 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. за №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI) до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. 
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Так, за змістом договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.06.2018 №11/06-1 правова допомога адвоката полягає в представництві та захисті прав та обов`язків позивача у будь-яких органах, а також у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, складання необхідних процесуальних документів.
Кількість витраченого часу та вид правової допомоги зазначаються у рахунках, що підлягають сплаті відповідно до цього договору (пп. в) 2.1 п. 2 договору).
Згідно пункту 3 цього договору гонорар адвоката сплачується лише після якісно виконаних ним доручень клієнта.
У рахунку від 04.03.2019 №2 до договору від 11.06.2018 №11/06-1 визначено до сплати 5600 грн. за складання позовної заяви на протиправні дії Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) протягом 7 годин.
Відповідно до квитанції від 05.03.2019 позивачем сплачено 5600 грн. по рахунку №2 від 04.03.2019.
06.03.2019 між позивачем та адвокатом складено та підписано акт виконаних робіт на суму 5600 грн. за складання позовної заяви на протиправні дії Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) протягом 7 годин.
Отже, зважаючи на умови договору 11.06.2018 №11/06-1, позивач мав оплатити послуги після складення акту виконаних робіт, який, в свою чергу, в силу вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом, який засвідчує проведення операції.
Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не є свідченням їх не надання. Однак умовою документального підтвердження такої операції є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.
Проте, беручи до уваги, що оплата позивачем гонорару на підставі рахунку, в якому до складання акта виконаних робіт завчасно був визначений конкретний обсяг витраченого часу - 7 годин, унеможливлює дійти беззаперечного висновку, що надані позивачем докази  підтверджують реально витрачений час адвокатом на підготовку позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою обґрунтованості та співмірності розміру витрат, що підлягають стягненню за надання правової допомоги у даній справі, в сумі 2500 гривень, оскільки, виходячи з характеру спірних правовідносин сума в розмірі 5600 гривень є надмірною.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Підсумовуючи усе в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  22 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

 Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2020 року.	
 	 	
Головуючий суддя:	Л.Т. Черпіцька 	
Судді:	Я.Б. Глущенко	
 	 О.Є. Пилипенко