ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/1259/19	Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І. 	
Провадження № 22-ц/817/600/20 	Доповідач - Сташків Б.І.	
Категорія - 310020000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Хома М. В., Щавурська Н. Б., 
                                       за участю секретаря - Сович Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Тернополі цивільну справу №598/1259/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року, ухваленого суддею Левків А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

                                       ВСТАНОВИВ:

       У липні 2019 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.
       В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначала, що у неї з ОСОБА_1 народилось троє дітей, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Вказувала, що відповідач не надає дітям належного матеріального утримання в добровільному порядку. У зв`язку із наведеним просила суд а стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, однак не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.
       Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 липня 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768,40 грн. судового збору.
       Не погодившись із вказаним рішенням від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга в якій він просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, задовольнити частково, стягнувши із відповідача, щомісячно, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1109 гривень на кожну дитину.
       У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, не врахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що судом не взято уваги того, що відповідач є безробітним та не отримає заробітної плати та будь якого доходу, що свідчить про його неможливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, загальний розмір яких за рішенням суду щомісячно визначено в сумі 6 000 гривень.
       Також зазначає, що позивач систематично вчиняє дії, які пов`язані з позбавленням можливості відповідача здійснювати спілкування з дітьми, виконувати належним чином обов`язки щодо їх виховання, утримання та матеріального забезпечення. Вказує, що відповідач вживає усіх заходів задля отримання можливості здійснювати догляд за дітьми, забезпечувати їх власні потреби з метою формування належного й достатнього рівня життєдіяльності.
       Окрім того зазначає,що враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів, який підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача на утримання трьох дітей віком від 6 років, становить 3 327 гривень(2 218 гривень (прожитковий мінімум) * 50 % (ч. 2 ст. 182 СК України) / 100 % * 3 дитини ).
       Також вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів та не наведено мотиви, які б підтверджували необхідність стягнення з відповідача розміру аліментів саме 2000 грн. на кожну дитину щомісячно.
       Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду, як законне та обґрунтоване ухвалене на підставі наданих та об`єктивно досліджених доказах має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, з наступних підстав.
       Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 16 жовтня 2002 року (а.с.9).
        ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в Ірландії. Їх батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по справі (а.с.5, 11, 13).
       Діти проживають разом з ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні, про що свідчить довідка № 1347, яка видана Збаразьким МКП «Збараж» 24 травня 2019 року (а.с.8).
       Ухвалюючи  рішення про задоволення   позовних  вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем розмір стягуваних аліментів у сумі 2000 грн. є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, при цьому зазначивши, що відповідачем не доведено та не надано доказів, що він не має можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам Закону.
       Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
       Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
       Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
       За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).
       За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
       Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно на утримання дітей.
       Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;
       При цьому, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. 
       У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
       Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано того, що відповідач є безробітним та не отримує будь-якого доходу та заробітку, що свідчить про його неможливість сплачувати аліменти за рішенням суду в сумі 6000 грн, суд оцінює критично, з огляду на те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що він є не працездатним, має інших утриманців, що позбавляло б його можливості організувати своє життя таким чином, щоб надавати матеріальну допомогу дітям. 
       Окрім того слід зазначити, що розмір аліментів на утримання дітей встановлюється на кожну дитину окремо, із врахуванням потреб дитини у відповідності до її віку, та повинен бути таким, щоб як найкраще відповідати інтересам дитини. Таким чином, посилання апелянта на ту обставину, що загальний розмір стягуваних аліментів у розмірі 6000 грн. щомісячно є для нього завеликим та непосильним, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки при встановленні розміру аліментів, суд першої інстанції зокрема виходив із потреб кожної дитини та об`єктивно прийшов до переконання, що для їх належного утримання та гармонійного розвитку необхідною сумою буде 2000 грн. щомісячно.
       При цьому, не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач позбавляє можливості відповідача здійснювати спілкування з дітьми, оскільки такі твердження не впливають при визначенні розміру аліментів на дітей, натомість позивач не позбавлений можливості звернутися із позовними вимогами за захистом своїх прав, щодо участі у спілкуванні та вихованні дітей .
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
       Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав, які б надавали можливість зменшити розмір стягуваних аліментів, оскільки суд першої інстанції підставно врахував відсутність обставин, які б виключали неможливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. 
       Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими,що не заслуговують до уваги, оскільки зводяться до до переоцінки висновків суду першої інстанції, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.
       При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
       За правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розпо-діл судових витрат.
       Частини 1, 2, 6 цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383  ЦПК України апеляційний суд ,

                                       ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

       Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року- залишити без змін.

       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесені. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Дата складання повного тексту постанови - 01 червня 2020 року.

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.

                                                                               Хома М.В.

       Судді:                                                                Щавурська Н.Б