ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3457/20 Справа № 201/17911/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних.
Позов мотивований тим, що ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 де відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Власником указаної квартири є відповідачка ОСОБА_1 . Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання, однак відповідачка за надані послуги оплату не проводить, у зв`язку із чим станом на 01.10.2017р. утворилася заборгованість у розмірі 30 370,12 грн., про що було повідомлено відповідачку шляхом направлення письмової вимоги. Однак заборгованість за надані послуги відповідачкою не погашена, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 30 370,12 грн., інфляційні втрати – 12 129,28 грн., 3% річних – 1946,80 грн., а також судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.10.2017р. у розмірі 9 421грн. 89коп., інфляційні втрати у розмірі 11 446 грн.25 коп., 3% річних у розмірі 1 284 грн. 48 коп., а разом 22 152 грн.62 коп.; в задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням часткової сплати заборгованості, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2014р. по 31.09.2017р. (включно) в розмірі 9 421грн. 89коп. Таким чином, зобов`язання сплатити за грудень 2014р. виникає після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, та прострочення плати за грудень 2014р. настає з 21.01.2015р., у зв`язку з чим нарахування 3 % річних буде проводитися саме з цього періоду, а інфляційні нарахування з лютого 2015р., оскільки за грошовими зобов`язаннями, строк виконання яких настав після 15 числа відповідного місяця, інфляційні нарахування починаються тільки з наступного місяця. На підставі вищевикладеного, вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат (з лютого 2015р. по 01.10.2017р.) та суми 3-х відсотків річних (з 21.01.2015р. по 01.10.2017р.) за прострочення виконання зобов`язання зі сплати за надані послуги, з урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню в розмірі 1 284,48 грн. – сума 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, а також інфляційні втрати у розмірі 11 446,25 грн. Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ТЕРО ЛТД” підлягає заборгованість станом на 01.10.2017р. за спожиту теплову енергію у розмірі 9 421грн. 89коп. (15 865,81грн. -6 443,92 грн. = 9 421грн. 89коп.)., інфляційні втрати у розмірі 11 446 грн.25коп., 3% річних у розмірі 1 284 грн. 48коп., а разом 22 152 грн.62 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з неї на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 6010,89 грн., 35 річних за період з 21 січня 2015 року по 30 листопада 2017 року включно у загальній сумі 637,35 грн та інфляційних нарахувань за період з лютого 2015 року по жовтень 2017 року у загальній сумі 2898,92 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що між ТОВ «ТЕРО ЛТД» та ОСОБА_1 встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ксерокопії паспорту відповідачка ОСОБА_1 з 02.03.2001р. по теперішній час є зареєстрованою за вказаною адресою (а.с. №165).
ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються ТОВ «ТЕРО ЛТД» по квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідачка свої зобов`язання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з централізованого опалення не виконувала в повному обсязі, що підтверджується поясненнями відповідачки, яка в своїй заяві від 27.09.2019р. про перегляд заочного рішення суду та відзиві на позовну заяву визнала позовні вимоги частково та не заперечувала проти стягнення заборгованості, проте в межах строків позовної давності.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи заяву відповідачки про застосування строків позовної давності, а також з урахуванням сплати позивачкою за певні місяці заборгованості на суму 6 443,92грн., суд вважав за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2014р. по 30.09.2017р. (включно), в розмірі 9 421грн. 89 коп., відмовивши в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу в іншій частині, а також із урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню в розмірі 1 284,48 грн. – сума 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, а також інфляційні втрати у розмірі 11 446,25 грн. Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ТЕРО ЛТД” підлягає заборгованість станом на 01.10.2017р. за спожиту теплову енергію у розмірі 9 421грн. 89коп. (15 865,81грн. -6 443,92 грн. = 9 421грн. 89коп.)., інфляційні втрати у розмірі 11 446 грн.25коп., 3% річних у розмірі 1 284 грн. 48коп., а разом 22 152 грн.62 коп.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, централізоване опалення – послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.
Відповідно ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У вказаній статті також визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Статтею 19 ЗУ «Про теплопостачання», визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається.
В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобов`язані оплатити житлово – комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними і відсутність договору про надання житлово – комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.
Відповідач подала до суду заяву, в якій просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, передбачені чинним законодавством.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Суд першої інстанції врахував заяву про застосування строку позовної давності, часткову сплату відповідачкою заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки за період з 01.12.2014р. по 30.09.2017р., заборгованість в розмірі 9 421грн. 89Коп.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апелянтом надані заява про погашення заборгованості, а також квитанції про сплату заборгованості за спожиті теплову енергію, проте, колегія суддів не може прийняти їх до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи наведені норми процесуального права, вищевказана заява про погашення заборгованості, а також квитанції про сплату заборгованості за спожиті теплову енергію, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, не вірно стягнено 3% річних та інфляційній втрати, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно стягнено інфляційні втрати у розмірі 11 446 грн.25коп. та 3% річних у розмірі 1 284 грн. 48коп., розмір яких перевірено колегією суддів і який колегія вважає вірним.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко